Šalaurova sala

Šalaurova sala (krievu: Остров Шалаурова, čukču: А'йӈавыткон, Эчьунӈин) ir neapdzīvota sala Krievijas Federācijas galējos ziemeļaustrumos Austrumsibīrijas jūrā. Administratīvi ietilpst Čukotkas autonomā apvidus Čaunas rajonā. Etimoloģija Sala izsenis zināma vietējiem čukčiem un tās nosaukums Ainavitkona (А'йӈавыткон) tulkojams kā ‘vieta, no kurienes sasauc’ — cilšu satikšanās vieta karu vai svinību gadījumos. Otrs nosaukums Ečunnina (Эчьунӈин) — ‘ēst taukus’ arī norāda uz svinību, mielasta vietu. Salu pirmie no eiropiešiem atklāja Ferdinanda Vrangeļa ekspedīcija 1823. gadā un nosauca par godu krievu tirgonim un Arktikas pētniekam Ņikitam Šalaurovam. Ģeogrāfija Sala izvietojusies Austrumsibīrijas jūras dienvidaustrumos. 1 km plats šaurums to šķir no kontinenta piekrastes — Kibera raga, kurš nosaukts par godu Ērgļos dzimušajam Vrangeļa ekspedīcijas ārstam Augustam Ēriham Kiberam. Sala klinšaina, stāviem un augstiem krastiem. Mīt trīspirkstu kaija, kaira. Salā uzbūvēta bāka, tās energoapgādei izmantots radioizotopiskais termoelektroģenerators. 2003. gadā atklājās, ka demontētajam un pamestajam ģeneratoram ir bojājums, kā rezultātā izstarojums 30 reizes pārsniedza normu. Tikai 2012. gadā ģenerators tika izvests utilizēšanai. No 1941. līdz 1960. gadam salas ziemeļu galā darbojās Ostrovšalaurovas polārstacija. Atsauces Ārējās saites Остров Шалаурова и мыс Кибера Arhivēts 2021. gada 27. februārī, Wayback Machine vietnē. Валерий Шиневский, RZ6AU/3 ПОСЛЕДНИЙ ОСТРОВ Arhivēts 2020. gada 10. februārī, Wayback Machine vietnē.