Venäläinen tikka

Venäläinen tikka eli Duga (ven. Дуга) oli Neuvostoliiton tutkajärjestelmä, jonka oli tarkoitus antaa varhaisvaroitus mannertenvälisestä ohjusiskusta. Tutkasta tuli kuuluisa nimellä ”Tikka” (engl. Woodpecker tai Russian Woodpecker) sen eri puolilla Eurooppaa aiheuttaman voimakkaan nakuttavan radiohäiriön vuoksi. Duga-järjestelmää rakennettiin ensin kaksi prototyyppiä, joista käytettiin pelkästään nimeä Duga (ilman numeroa, koodinimi 5H77) Ukrainan Mykolajivissa. Prototyypin perusteella rakennettiin Duga-1 (5H32-West), joka sijaitsi Tšernobylin ydinvoimalan lähellä ja on nyt säteilyn vuoksi suljetulla alueella. Tšernobylin alueella järjestetään jonkin verran ohjattuja turistikierroksia, joiden yhteydessä voi vierailla Duga-1-asemalla. Toinen, itäinen Duga-2-asema sijaitsi Amurin Komsomolskissa. Populaarikulttuurissa mainitaan virheellisesti usein "Duga-3", mutta sellaista ei koskaan rakennettu johtuen Duga-asemien heikosta suorituskyvystä ja virheellisistä havainnoista. Häiriöt Häiritsevä signaali oli maailmanlaajuinen ja häiritsi HF-radiotaajuusaluetta vuosina 1976–1989. Signaalilla ei ollut mitään tiettyä vakiotaajuutta vaan taajuus vaihteli satunnaisesti. Signaali kuulosti lyhytaaltoradion kautta kuultuna kymmenen hertsin taajuiselta tikan rummutukselta. Signaalin uskottiin olevan neuvostoliittolaisen OTH-tutkajärjestelmän signaali – tämä teoria varmistui vasta Neuvostoliiton kaatumisen jälkeen. Signaali oli Neuvostoliiton mannertenvälisten ohjusten torjuntaan liittyvän Duga-järjestelmän tutkalähete. Venäläinen tikka aiheutti häiriötä muun muassa radioamatöörien ja lentokoneiden viestinnälle. Yhdysvaltain hallitus valitti asiasta Neuvostoliitolle, mutta Neuvostoliitto ei edes myöntänyt signaalin olevan heidän tuottamansa. Jotkut radioamatöörit suunnittelivat häätävänsä tutkan pois radioamatöörialueilta lähettämällä tutkaheijastuksia häiritseviä signaaleja. Ääninäyte häiriöstä Lähteet Aiheesta muualla Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Duga-1 Wikimedia Commonsissa The Woody Woodpecker Story, Part 3 http://www.voacap.com. 2007. Arkistoitu 24.2.2012. Viitattu 4.12.2010.