Beriev Be-30

Beriev Be-30 (NATO kodinis pavadinimas – „Cuff“) – XX a. septintojo dešimtmečio pabaigoje „Beriev“ konsturktorių biure (Sovietų Sąjunga) sukurtas regioninis ir bendrosios paskirties lėktuvas. Orlaivis buvo kuriamas pagal SSRS aviakompanijos „Aeroflot“ pateiktas specifikacijas, reikalavusias lėktuvo, tinkamo skraidyti vietiniais maršrutais, leisti į gruntinius aerodromus. Papildomi reikalavimai apėmė tinkamumą nedidelių krovinių pervežimui, aerofotografijai, greitosios pagalbos misijoms. „Aeroflot“ konkurse pateikti orlaivį vietinėms linijoms Be-30 kartu su Antonov An-28 nesėkmingai konkuravo prieš Čekoslovakijoje sukurtą Let L-410 Turbolet. Orlaivis pasirodė nesėkmingas, o keletas pagamintų lėktuvų buvo eksploatuojami iki 1976 m. Konstrukcija ir gamyba Pirminiame projekte buvo numatyti tarpusavyje sujungti varikliai, kad vienam varikliui sugedus likęs variklis galėtų sukti abu sraigtus. Ši savybė serijinėje gamyboje nebuvo įgyvendinta. Pirmasis prototipas pakilo į orą 1967 m. kovo 3 d., varomas stūmokliniais varikliais Švecov AŠ-21. Pirmasis serijinis prototipas pakilo 1968 m. liepos 18 d., jau varomas galingesniais turbosraigtiniais varikliais Glušenkov TVD-10. Pirmieji orlaiviai „Aeroflotui“ buvo pristatyti 1969 m. viduryje. „Be-30“ buvo suprojektuotas dviejų pilotų įgulai, o keleivių salonas galėjo talpinti nuo 14 (variante Be-30) iki daugiausia 17 (variante Be-32) keleivių, sėdinčių po du greta. Korporacinės konfigūracijos lėktuve buvo įrengtos septynios sėdimos vietos. Oro greitosios pagalbos variante buvo galima gabenti devynis pacientus neštuvuose, šešis sėdinčius pacientus ir vieną medicinos darbuotoją. Šeštojo dešimtmečio pabaigoje buvo pagaminti trys Be-30 ir penki modernizuoti Be-32, po ko programa buvo nutraukta dėl nepatikimų variklių ir atsiradus efektyviai alternatyvai – Let-410. Dešimtojo dešimtmečio pradžioje vienas iš originalių Be-32 buvo perdarytas į demonstracinį Be-32K ir pristatytas 1993 m. Paryžiaus ir Dubajaus aviacijos parodose. Jis buvo nudažytas jau nebeegzistuojančios aviakompanijos „Moscow Airways“ spalvomis – ši bendrovė buvo užsakiusi 50 lėktuvų, tačiau nutraukė veiklą dar iki pirmasis jų buvo pagamintas. Variantai Be-30 (prototipas) pirmą kartą pakilo 1967 m. kovo 3 d. Jis buvo varomas dviem 550 kW (740 AG) galios radialiniais stūmokliniais varikliais „Švecov AŠ-21“, sukančiais trijų menčių pastovaus greičio sraigtus. Degalų talpa – 1 000 kg. Be-30 – serijinis modelis. Be-30A – versija su „didelio tankio“ keleivių salonu, skirta 21–23 keleiviams. Be-32 – patobulintas modelis, pirmą kartą pristatytas 1993 m. Sumontuoti du 754 kW (1 011 AG galios) turbosraigtiniai varikliai "Glušenkov TVD-10B „, sukę trijų menčių pastovaus greičio sraigtus. Be-32K – „vesternizuota“ versija su dviem 820 kW (1 100 AG veleninės galios) turbosraigtiniais varikliais „Pratt & Whitney Canada“ PT6A-65B“, sukusiais trijų menčių „Hartzell“ kintamo žingsnio (reversinius) sraigtus. Degalų talpa – 2 250 l. Operatoriai Kongo Demokratinė Respublika Air Africa Rusija Moscow Airways Sovietų Sąjunga Aeroflot Specifikacijos (Be-30) Bendrosios charakteristikos Įgula: 2 Keleivių talpa: 14-16 keleivių / 1 500 kg krovinių Ilgis: 15,7 m Sparno mojis: 17 m Aukštis: 5,52 m Sparno plotas: 32 m2 Aerodinaminis profilis: pagrindas: P-20 (18%); galiukas: P-20 (14%) Svoris: tuščio: 3 607 kg maksimalus kilimo: 5 860 kg Kuro bakų talpa: 1 000 kg Jėgainė: 2 turbosraigtiniai varikliai Gluščenkov TVD-10, išvystantys po 708 kW (949 AG) Propeleriai: trimenčiai. pastovaus greičio Skrydžio duomenys Greitis: maksimalus: 480 km/h (260 mazgų) 2 000 m aukštyje kreiserinis: 460 km/h (250 mazgų) 2 000 m aukštyje Skrydžio nuotolis: 1 300 km (700 jūrmylių) Išnašos