Tupolev Tu-141

Tupolev Tu-141 Striž (ven. Туполев Ту-141 Стриж) on neuvostoliittolainen miehittämätön tiedustelukone, nykytermein drooni. Laite lensi ensimmäisen kerran 1974, ja se otettiin sarjavalmistukseen 1979 Harkovan lentokonetehtaalla. Neuvostoliitossa valmistettiin 152 konetta, jotka sijoitettiin pääasiassa länsirajalle. Kehitys Tupolev Tu-141 Striž perustui aiempiin DBR-1 (Tu-123) ja DBR-2 (Tu-139) -hankkeisiin, joiden kokemukset mahdollistivat täysin pelastettavien tiedustelulennokkien kehittämisen. Tu-141 suunniteltiin samanaikaisesti taktisen Tu-143 Rejs -lennokin kanssa, ja molemmissa hyödynnettiin samankaltaisia teknisiä ratkaisuja. Tu-141 oli tarkoitettu syvälle vihollisen alueelle, satojen kilometrien päähän rintamasta, kun taas Tu-143 toimi kymmenien kilometrien säteellä. Suunnittelu ja ominaisuudet Alun perin Tu-141 suunniteltiin kaksivaiheiseksi lennokiksi, joka voisi murtautua ilmatorjunnan läpi trans- tai lievästi ylisoonisella nopeudella (1 200–1 300 km/h) ja palata takaisin. Tämä osoittautui kuitenkin liian monimutkaiseksi, joten koneen kohdalla päätettiin rajoittua 1 000 km/h nopeuteen ja korvata laskutelineillä tapahtuva lasku laskuvarjojärjestelmällä. Tu-141 muistuttaa rakenteeltaan suurempaa versiota Tu-143:sta. Se on matalasiipinen, pyrstötön metallirakenteinen lennokki, jossa on kolmiomainen siipi, etusiipi (PGO) ja suihkumoottori (KR-17A tai R9A-300, veto 2000 kg). Laitteisto sisältää valokuvaus- ja infrapunajärjestelmiä, jotka mahdollistavat tiedustelun päivin ja öin, sekä navigointijärjestelmän pitkiä lentoja varten. Lennokki on 14 metriä pitkä ja käyttää Tumanski KR-17A -suihkumoottoria. Sen nopeus on yli 1 000 km/h. Tiedustelua varten on PA-4-panoraamakamera ja alaspäin suunnattu kamera A-86-P. Kuvaaminen tapahtuu filmille, joka poistetaan paluun jälkeen ja kehitetään. Laskeutuminen tapahtuu laskuvarjolla ja hidastavilla raketeilla. Laitteessa on mahdollisesti tutka ja infrapunasensorit. Suunnistus tapahtuu inertianavigoinnilla. Käytettävyys ja tuotanto Tu-141 laukaistaan kiinteällä polttoaineella toimivalla raketilla, ja laskeutuminen tapahtuu laskuvarjoilla. Maahuolto ja laukaisu hoidetaan liikuteltavilla järjestelmillä, jotka mahdollistavat nopean siirtämisen. Sarjatuotanto alkoi vuonna 1979 Harkovan lentokonetehtaalla, ja vuoteen 1989 mennessä sitä valmistettiin 152 kappaletta. Lennokki otettiin käyttöön Neuvostoliiton armeijassa, pääasiassa länsirajoilla. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen monet Tu-141:t päätyivät Ukrainan asevoimille. Ukraina on käyttänyt drooneja Ukrainan sodan aikana. 10. maaliskuuta 2022 iltayhdentoista jälkeen Ukrainan laukaisema Tu-141 putosi Kroatiaan Zagrebiin yliopiston kampukselle. Modernisoituja Tu-141-drooneja on käytetty iskuissa Venäjälle. Vuonna 2023 Ukrainan puolustustiedustelu ilmoitti käyttäneensä drooneja venäläisiä Tu-95-pommikoneita vahingoittaneessa iskussa Saratov-Engelsin lentotukikohtaan. Tekniset tiedot Siipien kärkiväli: 3,875 m Pituus: 14,33 m Korkeus: 2,435 m Siipipinta-ala: 10 m² Paino: 5 370 kg Moottori: 1 x KR-17A -suihkumoottori Maksiminopeus: 1 110 km/h Toimintasäde: 1 000 km Lentokorkeus: max. 6 000 m, min. 50 m Lähteet https://medium.com/war-is-boring/ukraine-resurrects-soviet-era-super-drones-3403f80c51ba https://www.kommersant.ru/doc/5252539 Viitteet