Tupolev Tu-104

Tupolev Tu-104 (NATO-kallenavn: Camel) var et tomotors middels rekkevidde smalbruksfly, et turbojet-drevet sovjetisk passasjerfly og verdens første vellykkede jet passasjerfly. Selv om det var det sjette jet passasjerfly til å fly (i denne rekkefølge, etter den britiske Vickers Type 618 Nene-Viking, de Havilland Comet, canadiske Avro Canada C102 Jetliner, amerikanske Boeing 367-80 og franske Sud Aviation Caravelle). Tu-104 var det andre til å bli brukt i regelmessige ruter (med Aeroflot) og det første med en varig og vellykket tjeneste (Comet som hadde blitt brukt i 1952, ble trukket i 1954-1958 etter en rekke havarier på grunn av strukturelle feil). Tu-104 var det eneste jetfly som operererte i verden mellom 1956 og 1958. I 1957 ble Tsjekkoslovakiske Airlines det første flyselskapet i verden å fly en rute utelukkende med jet passasjerfly, de brukte Tu-104A-varianten mellom Praha og Moskva. I sivil tjeneste transporterte Tu-104 over 90 millioner passasjerer med Aeroflot (verdens største flyselskap), og et mindre antall med ČSA, mens det ble også brukt av det sovjetiske luftforsvaret. Flyets etterfølgere omfattet Tu-124 (en av de første turbofan-drevet passasjerfly), Tu-134 og Tu-154. Konstruksjon og utvikling På begynnelsen av 1950-tallet trengte Sovjetunionens flyselskap Aeroflot et moderne passasjerfly med bedre kapasitet og ytelse enn flyene med stempelmotor. Konstruksjon ble utført av Tupolev OKB, som baserte sitt nye passasjerfly på sitt Tu-16 Badger strategisk bombefly. Vinger, motorer, og hale fra Tu-16 ble beholdt for passasjerflyet, men skroget ble gjort bredere for å få plass til trykkabin med plass til 50 passasjerer. Prototypen bygget i MMZ, Opit, fløy første gang 17. juni 1955 med Yu.L. Alasheyev ved spakene. Det var utstyrt med en Bremseskjerm til å forkorte behovet for landingsbane med opptil 400 meter siden det den gang ikke var mange flyplasser som hadde tilstrekkelig lange rullebaner. Selv om det er en populær historie som sier at Vesten ble overrasket ved ankomsten av Tu-104 i London under et statsbesøk i 1956 av Nikolai Bulganin og Nikita Khrusjtsjov, hadde flyet allerede blitt avslørt i juli 1955 under Tushino air show. I begge tilfeller mente vestlige observatører på den tiden at Sovjetunionen manglet den avanserte teknologien som krevdes for å bygge et passasjerfly egnet for kommersiell trafikk. Produksjonen opphørte i 1960, etter at om lag 200 var blitt bygget. Tu-104 ble drevet av to Mikulin AM-3 turbojetmotorer, plassert ved vingenrøttene (eksternt likner det løsningen som brukes på de Havilland Comet). Besetningen besto av fem: to piloter, en navigatør (plassert i en glasskuppel i nesen), en flight engineer og en radiooperatør (radiooperatøren ble senere fjernet). Flyet møtte stor nysgjerrighet med sitt overdådige "Viktorianske" interiør, kalt så av noen vestlige observatører på grunn av materialene som ble brukt: mahogni, kobber og blonder. Tu-104 piloter ble trent på Il-28 bombefly, etterfulgt av flyvning med luftpost med et ubevæpnet Tu-16 bombefly malt i Aeroflots farger mellom Moskva og Sverdlovsk. Piloter med tidligere Tu-16-erfaring ble overført til Tu-104 med relativ letthet. Tu-104 ble ansett som vanskelig å fly. Det var tungt på kontrollen, men ganske rask under landing. I lave hastigheter hadde det en tendens til å steile, en funksjon som var felles med svært mange fly med bakoverstrøkne vinger. Erfaring med Tu-104 førte til at Tupolev Design-Byrå utviklet verdens første turbofan passasjerfly, Tupolev Tu-124, konstruert for lokale markeder, og deretter den mer kommersielt vellykkede Tu-134 Operativ historie Den 15. september 1956,0 begynte Tu-104 passasjerflyvninger på Aeroflots ruter Moskva-Omsk-Irkutsk etter stempel-motor Ilyushin Il-14. Flytiden ble redusert fra 13 timer og 50 minutt til 7 timer og 40 minutter, og det nye jetflyet økte dramatisk passasjerkomfort. I 1957 hadde Aeroflot plassert Tu-104 i ruter fra Vnukovo internasjonale lufthavn i Moskva til London, Budapest, København, Beijing, Brussel, Ottawa, Delhi, og Praha. I 1957 ble ČSA Tsjekkoslovakiske Airlines den første og eneste eksportkunden for Tu-104 som satte det inn på ruter til Moskva, Paris og Brussel. ČSA kjøpte seks Tu-104A (fire fabrikknye og to brukte) som ble konfigurert for 81 passasjerer. Tre av disse flyene ble senere avskrevet (ett av disse på grunn av pilotfeil uten omkomne). Tu-104 fortsatte å bli brukt av Aeroflot gjennom hele 1960- og 1970-tallet. Noen fly gikk tapt i havarier (noen på grunn av flykapringer). Sikkerhetsstatistikken var sammenlignbar med andre tidlige jet-passasjerfly i den tiden, men var dårlig i forhold til mer moderne fly. Aeroflot pensjonerte Tu-104 fra sivil tjeneste i mars 1979 etter en fatal ulykke i Moskva. Som følge av dette, ble flere fly overført til det sovjetiske militære som brukte de til transport av ansatte og til å trene kosmonauter i null gravitasjon. Men, etter et Tu-104 havari i februar 1981 hvor 52 mennesker omkom (17 av dem var senior-offiserer i hæren og marinen), ble det permanent fjernet fra tjeneste. Den siste flyturen av Tu-104 var en fergeflyvning til Uljanovsk luftfartsmuseum i 1986. Tidligere operatører Tsjekkia CSA Tsjekkoslovakiske Airlines – Seks fly. Tsjekkoslovakiske Air Force Mongolia Militære i Mongolia USSR Aeroflot Sovjetiske Luftforsvaret Ulykker og hendelser I henhold til den amerikanske Flight Safety Foundation, mellom 1958 og 1981, ble 16 Tu-104 tapt i havarier av 37 fly som ble avskrevet (tapsrate: 18%). Spesifikasjoner (Tu-104B) Besetning = 7 Kapasitet = 50 - 115 passasjerer Lengde = 40,05 m Vingespenn = 34,54 m Høyde = 11,90 m Vingeareal = 184 m² Vekt, tom = 43 800 kg Vekt, lastet = 78 100 kg Maks takeoff vekt = Motorer (jet) = 2x Mikulin AM-3 M-500 turbojet 95.1 kN skyvekraft Marsjfart = 800 km/t Toppfart = 950 km/t Rekkevidde = 2 750 km Marsjhøyde = 12 000 m Stigeevne = 10 m/s Referanser Eksterne lenker Fotogalleri