Butyrkan vankila

Butyrskajan vankila (ven. Бутырская тюрьма, Butyrskaja tjurma), joka tunnetaan yleisesti nimellä Butyrka, sijaitsee Moskovan keskustassa Sokolnikin kaupunginosassa Venäjällä. Se on perustettu Venäjän keisarikunnan aikana ja toimi silloin keskusvankilana. Nykyään se on tutkintavankila. Neuvostoliiton aikana siellä pidettiin monia mielipidevankeja. Butyrka on Moskovan suurin tutkintavankila. Historia Nykyinen rakennus on rakennettu vuonna 1879 Butyrskin portin lähelle, paikalle, jossa oli aiemmin toisen vankilan rauniot. Vankilan oli suunnitellut arkkitehti Matvei Kazakov Katariina Suuren valtakaudella. Vanhan vankilan torneissa oli muun muassa satoja Puolan vuoden 1863 tammikuun kansannousun osallistujia. Narodnaja voljan jäsenet olivat myös Butyrkan vankeja vuonna 1883. Butyrkan vankila oli tunnettu julmasta kurista. Vankilan johto turvautui väkivaltaan aina, kun vangit yrittivät protestoida. Sen kuuluisia vankeja ovat muun muassa vallankumouksellinen runoilija Vladimir Majakovski, venäläinen vallankumouksellinen Nikolai Bauman ja KGB:n perustaja Feliks Dzeržinski. Helmikuun vallankumouksen aikana Moskovan työläiset vapauttivat kaikki poliittiset vangit Butyrkasta. Lokakuun vallankumouksen jälkeen Butyrka pysyi poliittisten vankien vankilana. Stalinin vainojen aikana Butyrkassa oli kerrallaan vangittuna noin kaksikymmentätuhatta vankia. Butyrkassa oli vankina muun muassa kirjailijat Aleksandr Solženitsyn ja Jevgenija Ginzburg. Elinolot Varlam Šalamov toteaa yhdessä teoksistaan, että Butyrka on kesällä erittäin kuuma; Eduard Limonov on samaa mieltä omasssa teoksessaan. Hän sanoo, että Neuvostoliiton hajottua ylikuormitus on tullut todelliseksi ongelmaksi; kymmenen hengen selleissä on yli sata vankia. Vuoden 2019 haastattelussa vankilan johtaja sanoi: ”Vankilamme kapasiteetti on 1 847 vankia. Tällä hetkellä täällä on 2 292 vankia.” Suurin osa näistä vangeista on ”poliittisesti epäluotettavia” henkilöitä Kaukasuksesta. Koska epidemiat ovat ongelma, vartijat yrittävät täyttää sellit kokonaan AIDSia tai tuberkuloosia sairastavilla ihmisillä. Tämä ei kuitenkaan juurikaan auta ongelman hillitsemisessä, koska monet vangit ovat huumeidenkäyttäjiä ja selleistä löytyy useimmiten neuloja. Lisäksi vangit tuodaan oikeuteen ylikuormitetuissa poliisiautoissa, jolloin terveet vangit altistuvat tuberkuloosille. Tunnettuja vankeja Andrei Amalrik, venäläinen historioitsija ja kuuluisa toisinajattelija 1960-luvulla Władysław Anders, puolalainen kenraali ja pääministeri Isaak Babel, kirjailija, teloitettu vuonna 1940 Mieczysław Boruta-Spiechowicz, puolalainen kenraali ja yksi 1970-luvun antikommunistisen oppositioliikkeen johtajista Walerian Czuma, puolalainen kenraali Feliks Dzeržinski, Tšekan perustaja Rəşid xan Qaplanov, Azerbaidžanin demokraattisen tasavallan opetus- ja valtiovarainministeri Jevgenija Ginzburg, kirjailija, Vasili Aksjonovin äiti Sergei Golovkin, sarjamurhaaja ja viimeinen teloitettu ihminen Venäjällä Vladimir Gusinski Werner Haase, yksi Adolf Hitlerin henkilökohtaisista lääkäreistä, kuoli vankeudessa vuonna 1950. Heinz Hitler, Natsi-Saksan diktaattori Adolf Hitlerin veljenpoika, kuoli vuonna 1942 useita päiviä kestäneen kidutuksen jälkeen. Bruno Jasieński, puolalainen runoilija ja futuristi, teloitettu vuonna 1938 Aleksandr Kokorin, venäläinen jalkapalloilija Sergei Koroljov, venäläinen raketti- ja avaruusalusten suunnittelija Aleksandr Litvinenko Sergei Magnitski, lakimies Nestor Mahno, ukrainalainen anarkisti Vladimir Majakovski, runoilija Leopold Okulicki, puolalainen kenraali, Puolan kotiarmeijan viimeinen komentaja, teloitettiin vuonna 1946. Konstantin Päts, Viron tasavallan presidentti, kun Neuvostoliitto miehitti maan vuonna 1940. Unto Parvilahti, SS-upseeri Nikolai Polikarpov, Neuvostoliiton ilmailuinsinööri Jemeljan Pugatšov, Venäjän kruununprinssi ja kasakkien kapinan johtaja vuosina 1773–1774 Varlam Šalamov, kirjailija ja neuvostoliittolainen toisinajattelija Aleksandr Solženitsyn, Nobelin palkinnon saaja, kirjailija ja toisinajattelija; kirjoitti teokset Gulag: Vankileirien saaristo ja Ivan Denisovitšin päivä. Jelena Stasova, venäläinen kommunisti Baruch Steinberg, Puolan armeijan päärabbi Léon Theremin, elektronisen musiikin edelläkävijä, thereminin keksijä ja elektronisen salakuuntelulaitteen keksijä Augustinas Voldemaras, entinen Liettuan pääministeri, kuoli vankilassa sen jälkeen, kun Neuvostoliitto oli miehittänyt Liettuan vuonna 1940. Helmuth Weidling, saksalainen Wehrmachtin kenraali ja Berliinin viimeinen komentaja, kuoli vankeudessa vuonna 1955. Jonas Žemaitis, liettualainen kenraali, toisen maailmansodan jälkeen Liettuan neuvostovastaisten partisaanijoukkojen johtaja, teloitettiin vuonna 1953; myöhemmin tunnustettiin Liettuan neljänneksi presidentiksi vuonna 2009. Lähteet