בית הכנסת הגדול של ניס

בית הכנסת הגדול של ניס, הוא קהילה ובית כנסת יהודי אורתודוקסי, הממוקם ברחוב גוסטב דלוי 7 בניס, אלפ-מריטים, באזור פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור בצרפת. בית כנסת, תוכנן על ידי פול מרטין, נבנה בשנת 1885 ונחנך בשנת 1886. הוא קיבל מעמד של אתר היסטורי מוגן ב-17 באפריל 2004. הקהילה מתפללת בו לפי מסורת יהדות אשכנז. היסטוריה ניס הפכה לחלק מצרפת בשנת 1860. לפני כן, מאז 1388, היא הייתה חלק מדוכסות סבויה, שרובה הייתה באיטליה של ימינו. הנוכחות המתועדת הראשונה של יהודים בניס מתוארכת למאה ה-14, אז נדרשו יהודים לענוד סמל ייחודי. לעיתים במהלך המאה ה-15, נדרשו יהודים לגור באזורים מסוימים והוגבלו למקצועות מסוימים. במהלך המאות ה-16 וה-17 אומצה גישה ליברלית הרבה יותר, וכתוצאה מכך יהודים היגרו לניס מאיטליה והולנד. משנת 1723, לאחר שנכנסה לשליטת ממלכת סרדיניה, קבע המלך ויטוריו אמדאו השלישי כי כל היהודים נדרשים לגור בגטו. בשנת 1733 ניתן היתר להקים בית כנסת בקומה השלישית של בניין בבעלות האחווה הקתולית "החוזרים (בתשובה) השחורים", עם מקווה במרתף. מאוחר יותר נמכר בניין זה כדי לסייע במימון בניית בית הכנסת הנוכחי. מאוחר יותר במאה ה-18, קרלו אמנואלה השלישי, דוכס סבויה, הקל על הכללים הללו, והקלות נוספות התרחשו לאחר המהפכה הצרפתית בשנת 1789. עם נפילת האזור לידי שלטון סרדיניה במאה ה-19, היהודים שחיו בניס שוב היו תחת פיקוח. תחת שלטונו של המלך קרלו אלברטו, אולם מאמצע המאה ה-19, היהודים זכו לאמנציפיה מלאה. במהלך מלחמת העולם השנייה, ניס הייתה בתחילה באזור המפורז בין האזורים שבשליטת וישי לאזורים שנכבשו על ידי איטליה. ניס משכה אליה יהודים רבים מאזורים אחרים שהיו נתונים לרדיפות. כאשר הנאצים כבשו את ניס, החל משנת 1943, במשך חמישה חודשים, נעצרו וגורשו 5,000 יהודים. לאחר המלחמה, מספר היהודים גדל לכ-20,000, בעיקר מצפון אפריקה. החל מתחילת המאה ה-21, כ-10,000 יהודים חיים בניס. קישורים חיצוניים הערות שוליים