מבצר ברגנסון

מבצר ברגנסון (בצרפתית: Fort de Brégançon) הוא מבצר שנבנה על אי בדרום צרפת, לחופי ים התיכון. מיקומו המבודד של האי, לחופי צרפת, וגובהו מעל פני הים הביאו לבניית מבצר עליו ולהפיכתו לנכס אסטרטגי לשמירה על חופי פרובאנס. ממצאים מצביעים על בנייה באי כבר בעת העתיקה כשלאורך השנים שופרו ההגנות של המבצר. במאה ה-20 החליט נשיא צרפת, שארל דה גול להפוך את המבצר למעון רשמי של נשיאי הרפובליקה הצרפתית החמישית. בהתאם להחלטה זו הושקעו כספים רבים בהתאמת האי והמבצר למקום מגורים מהודר. מאז ההכרזה משמש המעון את נשיאי צרפת בעיקר כמקום נופש בחודשי הקיץ אך גם לצורכי עבודה ופגישות רשמיות. על אף שהמבצר זמין לנשיאי צרפת בכל עת לא כל הנשיאים אהבו לשהות בו וחלקם העדיפו אתרים בהם מזג האוויר יותר מתון. מקום המבצר המבצר נבנה על אי, לחופי הים התיכון, המשוייך ליישוב בורמה-לה-מימוזה (צר') שבמחוז ואר, חבל פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור. המבצר הוקם במקור על אי ורק במאה ה-20 חובר האי ליבשת. שם המבצר לפי רישומיו של סטפנוס מביזנטיון, מהמאה ה-6, שם המקום היה פרגנשיון (Pergantion). במאה ה-12 יש רישומים ששם המקום היה ברגנזון (Breganzone). השם ברגנסון ניתן למקום בהתאם לניב הפרובנסיאלי. ההיסטוריה של המבצר העת העתיקה במאה השביעית לפני הספירה הוקמה במקום תחנת מסחר ימית יוונית בשם פרגנשיון (Pergantion). ממצאים ארכאולוגים מצביאים על קיומו של אופידום איטלקי במקום שנבנה במאה השישית לפני הספירה על ידי תושבי ליגוריה. במהלך שלטונה של השושלת המרובינגית נבנה במקום המבצר הראשון. ימי הביניים ממצאים ארכאולוגיים, משלהי המאה ה-10 בתקופת ימי הביניים, מצביאים על קיומו של קסטלניה (צר') בשם ברגנסון ששימשה כמרכז אדמיניסטרטיבי קטן. מרכז זה לא שכן על האי אלא על היבשת מולו. ב-1140 תועד המבצר כאחוזה שהייתה חלק מהישוב הייר (צר') כשבאותה תקופה הפך המקום לחלק מדוכסות מרסיי (viscounts of Marseille). ב-1213 החליט שליט דוכסות מרסיי, רמון-ג'ופרי דה פוס (Raimond-Geoffroi de Fos), למכור חלק מרכושו, בין השאר את מבצר ברגנסון. הליך המכירה נמשך עד 1223 בגלל התנגדות בני משפחתו. במסמכי המכירה נרשם המבצר בשם "קסטרום דה ברגונסון" (Castrum de Bragansono). ב-1257 רכש שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה ורוזן פרובאנס (אחיו של לואי השמיני, מלך צרפת), את המבצר בחזרה ושיפץ אותו. במאה ה-14 היה המבצר בבעלותה של ז'אן הראשונה, מלכת נאפולי (צר') כשמקום מושבה הקבוע היה בנאפולי, איטליה. ב-1348 ברחה ז'אן מנאפולי למרסיי לאחר פלישת בן דודה, לאיוש הראשון, מלך הונגריה, לנאפולי. בדרכה מערבה עצרה במבצר ברגנסון ולאחר נסיגתו של לאיוש מנאפולי חזרה ז'אן לעירה כשבדרך עצרה שוב במבצר. בבריחתה מנאפולי הסתייעה ז'אן ברב חובל ובעל הספינה בשם ז'אק דה גלבר (Jacques de Galbert) וכהוקרה העניקה לו את המבצר במתנה ומינתה אותו לסגן אדמירל של פרובאנס. ב-1366 חזרה בה מצעד זה והחזירה את המבצר לבעלותה. בשלהי המאה ה-14 התחוללה מלחמת הירושה של ממלכת נאפולי בין קרלו השלישי, מלך נאפולי ובנו, לדיסלאס הראשון (צר') לבין לואי הראשון מאנז'ו (צר'). ב-1387 העניק לואי הראשון את מבצר ברגנסון לקצין צבא מג'נובה שסייע לו. ב-1405 רכש לואי השני מאנז'ו (צר') (בנו של לואי הראשון) את המבצר בחזרה תמורת 200 פלורינים. תקופת הרנסאנס בתקופת הרנסאנס, בשלהי המאה ה-15, שלט במבצר שרל החמישי מאנז'ו (צר'). ב-1481 הוא העניק את המבצר ללואי האחד עשר, מלך צרפת, כחלק מהעברת השליטה במחוז פרובאנס למלך. המלך לואי מינה שני צרפתים בכירים לשלוט במחוז זה ולבחון דרכים להגנת חופי דרום צרפת. במסגרת זו נבחן גם מבצר ברגנסון ונמצא לא כשיר להיות חלק מקו הגנת החופים. בעקבות בחינה זו הוא הוקם מחדש על האי עצמו. ב-1524 צר צבא האימפריה הרומית הקדושה, בפיקודו של שארל השלישי, דוכס בורבון, על המבצר וכבש אותה לאחר מספר ימים. ב-1531 יצר פרנסואה הראשון, מלך צרפת מרקיזות חדשה בדרום צרפת ומינה קצין רם דרג מצי צרפת, ברטרן ד'אורנזן (צר') לנהל אותה. במסגרת תפקידו היה על ברטרן להגן על חופי צרפת מפלישה של הצבא העות'מאני. ב-1549 חזרה המרקיזות בדרום צרפת (והמבצר) לבעלות אנרי השני, מלך צרפת שהעניק אותה לאנשים שהוקיר. ב-1561 חזרה המרקיזות והמבצר לבעלות המלך לאחר שהשליט המקומי נפטר. ב-1574 עלה לשלטון בצרפת אנרי השלישי, מלך צרפת והעניק את מרקיזות פרובאנס (והמבצר) לקצין הצי אנטואן אסקלן דה איימר (צר'). ב-1578 השתלטו מתיישבים פרוטסטנטים על המבצר ואנטואן הטיל עליו מצור. על אף שהפרוטסטנטים שבמבצר נכנעו, לאחר יומיים של מצור, הרגו חייליו של אנטואן את כולם. בהמשך אותה שנה חזרה המרקיזות לשלטונו של המלך. מערכה זו הסבה נזק למבצר. ב-1581 ערך מלך צרפת מכירה פומבית של מרקיזות פרובאנס והזוכה, משפחת דה גאסקי, וצאצאיה החזיקו בפרובאנס ובמבצר עד שלהי המאה ה-17 אז חזרה המרקיזות להיות רכוש המלך. המאה ה-17 וה-18 ב-1618, עם תחילת מלחמת שלושים השנים, מונה הקרדינל רישלייה לחזק את חופיה הדרומיים של צרפת כדי להתגונן מפלישה ספרדית. במסגרת זו שוקם וחוזק מבצר ברגנסון כשמשפחת זה גאסקי, בעלת המקום, לקחה חלק פעיל בפרויקט ביצורים זה. ב-1679 ויתרה משפחת דה גאסקי על המרקיזות שחזרה לשליטת מלך צרפת. ב-1714 העניק מלך צרפת את פרובאנס לבכיר נוסף. בשנים הבאות עברה הבעלות על פרובאנס והמבצר בין ידיים שונות כשהבעלים האחרון, פייר רואר (Pierre Rouard) הפך למרקיז פרובאנס ב-1786. ב-1789 פרצה המהפכה הצרפתית בעקבותיה בוטלה מרקיזות פרובאנס אך רואר המשיך להחזיק במבצר כשחיל המצב במבצר עזר לו להתגונן מול כוח של איכרים שניסה להשתלט על רכושו. המאה ה-19 החל מ-1793, לאחר שנפוליאון בונפרטה מונה למפקח החופים, משך המבצר את תשומת ליבו וב-1799 כשהפך לשליט צרפת דאג לשפץ ולשקם את המבצר ולצייד אותו בארטילריה משמעותית. ב-1805 נוספה למקום פלוגת חיילים. ב-1809 שפט נפוליאון בתביעותיו של בעל המבצר, פייר רואר, לעוד אדמות ודחה אותן ואף הלאים חלק מרכושו, כולל המבצר. ב-1836 נרכשה האחוזה הצמודה למבצר על ידי משפחת שאפון (Chappon). בני משפחה זו השלימו את העבודה שהחלה על ידי פייר רואר והשלימה את בניית בית המגורים ביבשת מול המבצר, המכונה כיום "טירת ברגנסון". בניגוד לאחוזה, המבצר נשאר בבעלות ממשלת צרפת והפך למבצר צבאי. בשלהי המאה ה-19, לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה, חוזק המבצר והותקנו בו תותחים ומחסני תחמושת. המאה ה-20 במלחמת העולם הראשונה שהה במבצר חיל מצב קטן אך ב-1919, לאחר המלחמה, נטש הצבא את המבצר והעביר את אחריות לתחזוקתו למשרד ההגנה. ב-1924 סווג המבצר כ"אתר נוף" על ידי משרד התרבות אך לא התלוותה להחלטה זו נכונות להשקעה במבצר ומצבו המשיך להתדרדר. באותה שנה הוא הוחכר לגורם פרטי אמיד שהשקיע במבצר ושיפץ ופיתח אותו (כולל הנחת תשתית למים וחשמל, יצירת גן ים תיכוני, בניית חומה וסוללה המחברת את הכביש לאי הקטן) וזאת מבלי לשנות את מראהו החיצוני המקורי. ב-1962 חודשה הגדרת המקום כ"אתר נוף". ב-1963 פג תוקף ההחכרה והממשל הצרפתי חזר לשלוט במבצר. ב-1964 שהה במבצר שארל דה גול, שהשתתף בטקסים לציון עשרים שנה לנחיתת בעלות הברית בפרובאנס. בעקבות ביקור זה אישר דה גול השקעה של 3 מיליון פרנק לשיפוץ המבצר. ב-1968 הועבר המבצר לאחריות משרד התרבות והפך למעונו הרשמי של נשיא צרפת ובית הנופש שלו. באותה שנה מונה האדריכל הצרפתי וזוכה פרס רומא, פייר-ז'אן גוט (צר'), לבצע את ההתאמות הנדרשות כדי להסב את המבצר לבית מגורים תוך שמירת המבנה המקורי. בעקבות השינוי הוגדר המבצר, בשלהי 1968, כ"מונומנט היסטורי" (צר'). המאה ה-21 ופתיחת המבצר לקהל ב-2005 החליטה הנהלת ארמון האליזה לפתוח את המבצר לביקורים במהלך ימי מורשת אירופיים. הביקוש הגדול לביקור והמגבלה לקבוצות של 20 מבקרים בלבד הכתיב התארגנות שתאפשר את ויסות המבקרים. נוהל זה נמשך עד 2011. ב-2013 החליט הנשיא דאז, פרנסואה הולנד, לפתוח מחדש את המבצר לביקורים כשהאחריות לניהול הביקורים הופקדה בידי מרכז המונומנטים הלאומיים. ב-2014 שופצו המבצר וסביבתו ונפתחו לביקורי קהל. ביקורים אלו מתאפשרים בין תחילת מאי לסוף ספטמבר ורק במועדים בהם לא משמש המבצר את הנשיא ופמלייתו. ב-2018 הועברה האחריות על המבצר ממשרד התרבות של צרפת לארמון האליזה. מבנה המבצר המבצר נבנה על גבי צוק סלעי ששטחו כ-2,000 מ"ר וגובהו כ-25 מטר מעל פני הים. הגישה למבצר מנקודת העגינה הייתה דרך גשר מתרומם שחצה חפיר החצוב בסלע והגן על המבצר. לאחר הגשר הוביל השביל לבית השער המוקף בשני מגדלים עגולים. רק קטע מהקיר בו היה השער נשאר כיום. לאחר השינויים שביצע האדריכל גוט כלל המבצר, בין השאר, אגף נשיאותי, אגף לאורחים ושירותי הביטחון, אולם מפואר, חדר אוכל ומטבחים, משרד הנשיאות ועוד. במקור היה האי מבודד אך בתקופת נשיאותו של שארל דה גול נבנה מזח מלאכותי שחיבר את האי ליבשת ואיפשר גישה של מכוניות עד המבצר. הרחבת המזח יצרה חניון לכלי רכב שיכל לשמש גם כמנחת מסוקים. שטח האדמה בצד היבשתי שמול המבצר נמצא בבעלותה של הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג שהסכימה לאפשר לצרפת מעבר למבצר כשאת העוברים בכביש מקבל הסימן הטריטוריאלי L (לוקסמבורג). המבצר מוקף במדשאה מטופחת ובגן. שביל תלול מוליך לחוף ים פרטי קטן החשוף לצלמי פפראצ'י. ב-2018, בתקופת נשיאותו של עמנואל מקרון, נבנתה במקום בריכה, בעלות של כ-34,000 יורו, שפתרה חלקית את חוסר הפרטיות ברחיצה בים. בכניסה למבצר נמצא פסיפס שנתן נשיא תוניסיה, חביב בורגיבה, לנשיא ואלרי ז'יסקר ד'אסטן. חלקים מהמבצר פתוחים לביקורי קהל והם כוללים את החלקים הרשמיים כמו אולם הכבוד של ביתן הנשיאות, שם מוצגות מתנות רשמיות שניתנו לנשיא פרנסואה הולנד, חדר האוכל הרשמי, בו עומד שולחן גדול מעץ אגוז, משרד הנשיאות וגלריה של דיוקנאות נשיאותיים. החלקים במבצר המיועדים לשימושם הפרטי של הנשיאים סגורים לקהל. ביקורים רשמיים על אף שרוב נשיאי צרפת השתמשו במבצר כדי לנפוש הוא שימש גם לפגישות מדיניות ולקבלות פנים רשמיות של מנהיגים בינלאומיים: ב-1985 ביקר קנצלר הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, הלמוט קוהל, את פרנסואה מיטראן ב-2004 ביקר נשיא אלג'יריה, עבד אל-עזיז בותפליקה את ז'אק שיראק ב-2008 ביקרה מזכירת המדינה האמריקאית, קונדוליסה רייס כדי לדון על משבר גאורגיה-רוסיה ב-2018 ביקרה ראש ממשלת בריטניה תרזה מיי את עמנואל מקרון לדון על הברקזיט ב-2019 ביקר נשיא הפדרציה הרוסית, ולדימיר פוטין, את מקרון לפני פסגת ה-G7 ב-2020 ביקרה קנצלרית גרמניה, אנגלה מרקל את מקרון ב-2025 ביקר קנצלר גרמניה, פרידריך מרץ את מקרון אבטחת המבצר אבטחת המבצר מסופקת על ידי שתי מחלקות של הז'נדרמריה הצרפתית וכן שני צוותים של משמר הרפובליקה של צרפת. כוחות אלו מוצבים באי כדרך קבע והם מצוידים בסירת סיור כשבזמן ביקור של הנשיא במקום מתוגבר הכוח בספינה נוספת של הצי הצרפתי. ב-2005 הוגדרו גבולות הביטחון מסביב למבצר לרדיוס של 3 ק"מ בהיקף וק"מ אחד באוויר. במקרה בו הנשיא מתכוון לרחוץ בחוף הפרטי של המבצר נשלח למקום צוללן לבדוק שלא הונחו מוקשים בקרקעית הים. גלריה לקריאה נוספת קישורים חיצוניים אתר האינטרנט הרשמי של מבצר ברגנסון ביאורים הערות שוליים