Berlengašo salos

Berlengašo salos (port. Arquipélago das Berlengas) – smulkių uolingų salų grupė Atlanto vandenyne, šalia Portugalijos krantų, ~10 km į vakarus nuo Penišės (priklauso jos savivaldybei). Bendras salyno plotas – 1,04 km². Berlengašo salas sudaro dvi salų grupės: Didžiosios Berlengos grupė Didžioji Berlenga (Berlenga Grande) – didžiausia salyno sala (ilgis 1,5 km, plotis 0,8 km, aukštis iki 88 m). Saloje yra keli urvai, ją kerta požeminis tunelis Furado Grandė; Smulkios aplinkinės uolos – Sero da Velja, Ponta, Mejas, Malditas, Soldadošas, Kebrada ir kt; Eštelašo salos – toliau į vakarus nutolusi trijų uolų grupė, taip pat netoli jų – dvi smulkios Medos uolos; Fariljoinšo–Forkadašo salos – penkių salelių grupė toliau į šiaurės vakarus nuo Did. Berlengos. Salos sudarytos iš rausvo granito, kuriame gausu lauko špato, su erozinėmis grotomis ir tuneliais. Fariljoinšo–Forkadašo grupė sudaryta iš metamorfinių uolienų, pasižymi stačiais šlaitais ir smailiomis atbrailomis. Salose auga daugiausia krūmai ir žolės. Yra dvi endeminės rūšys – Berlengos gvaizdė (Armeria berlengensis) ir mažažiedė muskrėslė (Pulicaria microcephala). Taip pat salose gyvena du endeminiai driežų porūšiai bei endeminė sraigių rūšis Oestophora barrelsi. Gausu vandens paukščių, aplinkiniuose vandenyse – žuvų, delfinų, banginių. Manoma, kad Berlengašo salas pirmieji pasiekė finikiečiai. Ptolemėjaus „Geografijoje“ salos minimos Londobrio (sen. gr. Λονδοβρίς) pavadinimu, romėnų autorių – kaip Saturno salos. 1513 m. princesė Eleonora Avizietė čia įkūrė jeronimiečių vienuolyną, kad vienuoliai padėtų jūrininkams ir dažnai sudūžtančių laivų įguloms. Vėliau vienuolynas dėl sunkių gyvenimo sąlygų apleistas, o XVII a. iš jo griuvėsių pastatyta tvirtovė. 1841 m. pastatytas švyturys. Berlengašo salos nuolatinių gyventojų neturi – Didžiojoje Berlengoje yra prieplauka, žvejų namai (įkurti 1939 m.), turistinė infrastruktūra. Kitos salos paskelbtos gamtiniu rezervatu. Šaltiniai