Tuamotu

Tuamotu eller Tuamotuøyene (fransk: Îles Tuamotu) er en kjede av atoller i Fransk Polynesia og den lengste kjeden av atoller i verden, med en utstrekning over Stillehavet av omtrentlig samme størrelse som Vest-Europa. Administrativ inndeling Tuamotus kommuner er: Anaa, Arutua, Fakarava, Fangatau, Hao, Hikueru, Makemo, Manihi, Napuka, Nukutavake, Pukapuka, Rangiroa, Reao, Takaroa-takapoto, Tatakoto og Tureia. Administrativt er Tuamotu en del av subdivision administrative des (Îles) Tuamotu-Gambier, en av fem administrative områder (subdivisions administratives) innen Fransk Polynesia. Tuamotu har to valgdistrikt ved valg til Fransk Polynesias nasjonalforsamling. De elleve østligste kommunene sammen med Gambierøyene for seg, og de fem vestligste kommunene Arutua, Fakarava, Manihi, Rangiroa og Takaroa for seg. Befolkning Ved folketellingen i 2002 hadde Tuamotu sammen med Gambier-øyene 15.862 innbyggere. 769 innbyggere bor innenfor en radius av 215 nm fra Mururoa og Fangataufa der det er utprøvd franske atomvåpen. Talespråket i Tuamotu er tuamotuansk, en samling av polynesiske dialekter. Puka-Puka og Gambier-øyene har sine egne språk. Økonomi Den viktigste inntektskilden nå for tiden er dyrking av sorte perler og tilberedelse av kopra. Vanilje blir dyrket på noen få øyer. Jordbruk på øyene er overveiende til selvforsyning. Inntektene fra turisme er lave, spesielt sammenlignet med turistindustrien i de nærliggende Selskapsøyene. En beskjeden infrastruktur for turisme kan finnes på de to atollene Rangiroa og Manihi, med apparatdykking og snorkling som spesialitet. Geografi Til tross for arkipelets store utstrekning, er det totale landarealet bare omkring 885 km². Klimaet er tropisk uten adskilte årstider. Årlig middeltemperatur er det forholdsvis konstante 26°C. Det finnes ingen innsjøer eller vassdrag. Eneste ferskvannskilde er oppfanget regnvann. Midlere årsnedbør er 1400 mm. Fordelingen av regn gjennom året er også ganske jevn, men september og november er de to tørreste månedene. Arkipelets geologiske stabilitet er høy, da det ble dannet i den svakt aktive plategrensen Påskeøya fraktursone. Det har ikke forekommet vulkanske utbrudd i historisk tid. Største øyer Gruppen omfatter korall-atoller og deres øyer, deriblant: Rangiroa, verdens nest største atoll nest etter Kwajalein Tikehau Manihi, der de fleste dyrkingsfeltene for svarte perler finnes Fangataufa og Moruroa, åsted for 193 franske atombombetester mellom 1966 og 1996. Øygrupper Flere av atollene ligger i grupper og er kjent under gruppenavn: Acteongruppen (Groupe Actéon) Matureivavao Tenararo Tenarunga Vahanga Disappointment-øyene (Îles du Désappointement) Tepoto (Nord) Napuka Puka-Puka Hertugen-av-Gloucester-øyene (Îles du Duc de Gloucester) Anuanuraro Anuanurunga Hereheretue Nukutepipi Kong-George-øyene (Îles du Roi Georges) Ahe Manihi Takapoto Takaroa Tikei Palliserøyene (Îles Palliser) Mange atoller inkludert norvestre Tuamotu og øya Makatea: Apataki Aratika Arutua Fakarava Kaukura Mataiva Rangiroa Tikehau Toau Makatea Raeffsky-øyene (Îles Raéffsky) Mange atoller i det sentrale Tuamotu, inkludert Tepoto (Syd) Anaa Faaite Fakarava Katiu Makemo Marutea Nord Motutunga Raraka Raroia Tahanea Takume Tepoto Haraiki Tuanake Hiti Taenga Nihiru Andre øyer og atoller i det sentrale området Amanu Hao Hikueru Makatea Marokau Pukarua Reitoru Vahitahi Nukutavake Andre øyer og atoller i det nordøstre området Fangatau Fakahina Tatakoto Pukarua Reao Andre øyer og atoller i det sydøstre området Tematangi Vanavana Tureia De to atollene som tidligere ble brukt til franske atomvåpentester: Moruroa Fangataufa Planter og dyreliv Det beskjedne jordsmonnet på koralløyene tillater ikke en artsrik vegetasjon. Kokosnøttpalmen er spesilet økonomisk verdifull som basis for kopraproduksjon. Spiselige vekster omfatter bl.a. yams, taro og brødfrukt. Pandanus-blader blir tradisjonelt vevd til takdekke (selv om bølgeblikkstak dominerer i stedet nå til dags), og blir brukt til andre bruksgjenstander som matter og hatter. Dyrelivet er hovedsakelig begrenset til sjøfugler, insekter og firfisler. Tuamotu har bare 57 fuglearter, men av disse er ti endemiske, inkludert en lorikeet, en kingfisher og flere monarker og duer. 13 arter er globalt truet og en art er notert som utryddet. Dyrelivet under vann er derimot artsrikt. De vakre og dyrerike revene gjør Tuamotu til en av verdens mest naturskjønne dykkerdestinasjoner. Geologi Alle Tuamotus øyer er lavtliggende koralløyer. Hovedsakelig består de av tykke sandavleiringer på toppen av korallrev. Makatea, sydvest for Palliser-øyene, er en av tre store fosfat-forekomster i Stillehavet. De to andre er øya Banaba i Kiribati, og øylandet Nauru. Selv om Gambier-øyene i sydøst er administrativt tilknyttet Toamotu, er øyene geologisk og kulturelt særskilte. Historie De tidligste arkeologiske funnene tyder på at vestre Tuamotu ble befolket ved innvandring fra Selskapsøyene omkring 700 f.Kr. På øyene Rangiroa, Manihi og Mataiva finnes det flate seremoniplattformer, kalt marae, laget av korallblokker. Plattformenes alder er ikke kjent. Tuamotus første kontakt med Vesten kom ved Ferdinand Magellan i 1521, under hans jordomseiling. Magellans besøk ble fulgt av: Portugisisk ekspedisjon under Pedro Fernandes de Queirós i 1606 Nederlandske sjøfolk Willem Schouten og Jacob Le Maire i 1616 Jakob Roggeveen (som også oppdaget Påskeøya) i 1722 John Byron i 1765 Louis Antoine de Bougainville i 1768 James Cook under sin første reise i 1769 Den tyske navigatøren Otto von Kotzebue, under oppdrag hos den russiske tsaren, i 1815 Fra Inkariket er Tupac Inca Yupanqui kreditert med en ti måneder lang oppdagelsesreise i Stillehavet omkring 1480 Ingen av disse besøkene hadde politiske følger, da øyene var under det tahitiske Pomare-dynastiets innflytelses-sfære. Ved begynnelsen av det 18. århundre ankom de første kristne misjonærene. Øyenes perler ble introdusert på det europeiske markedet sent på 1800-tallet. Etter at kong Pomare V ble tvunget til å abdisere, ble øyene underlagt Frankrike som oversjøisk territorium. Tuamotu fikk verdensomspennende berømmelse i 1947, da Thor Heyerdahl nådde Raroia på balsaflåten Kon-Tiki etter å ha seilt fra Syd-Amerika. Referanser Eksterne lenker (engelsk) Offisiell turistinformasjon (engelsk) Offisiell geografiside (engelsk) Administrasjonens offisielle sider