Mariankirkko (Gdánsk)

Mariankirkko (puol. Bazylika Mariacka, Bazylika konkatedralna Wniebowzięcia Najświętszej Maryi Panny w Gdańsku; [Gdańskissa sijaitseva Neitsyt Marian taivaaseenastumisen yhteiskatedraali]; saks. St. Marienkirche) on keskiaikainen 1300-1500 -luvuilla rakennettu gotiikan arkkitehtuuria edustava kirkko Gdańskissa, Puolassa. Se on pyhitetty Neitsyt Marialle. Se on maailman suurin tiilestä muurattu katedraali ja Euroopan suurimpia kirkkoja. Se on 105,5 metriä pitkä, torni on 85 m korkea ja tiiliholvit ulottuvat 30 metrin korkeuteen. Kirkkoon mahtuu viettämään jumalanpalvelusta noin 20 000 henkeä. Historia 1200-luvulla nykyisen basilikan paikalla oli oletettavasti herttua Świętopełk II:n rakennuttama pienempi puinen Neitsyt Marian kirkko. Vuonna 1343 Saksalaisen ritarikunnan suurmestari Ludolf König antoi kaupungille peruskirjan, jossa määrättiin kirkon rakentamisesta. Peruskivi muurattiin Herran ilmestyspäivänä 25. maaliskuuta 1343. Vuonna 1361 yhdeksäntraveisen basilikan rakentaminen valmistui, ja päälaiva sai nykyiset mitat. Vuonna 1379 kirkon torni rakennettiin vain kattolinjaan asti, koska saksalaiset ritarit eivät sallineet minkään kaupungin rakennuksen kohoavan oman linnansa torneja korkeammalle. Seuraavaksi rakennettiin poikkilaiva ja kuori. Vuonna 1410 kuningas Władysław II Jagiełło myönsi Grunwaldin eli Tannenbergin taistelun 1410 voiton jälkeen kaupunginvaltuustolle temppelin suojelusoikeuden, joka aiemmin kuului Saksalaiselle ritarikunnalle. Vuonna 1457 kuningas Kasimir IV Jagiellon myönsi Gdańskin kaupungille suuren etuoikeuden, jossa hän varasi itselleen ja seuraajilleen yksinoikeuden valita Mariankirkon kirkkoherra. Vuonna 1466 Saksalaisten ritarikunnan lähdön jälkeen torni korotettiin nykyiseen korkeuteensa. Vuonna 1470 Jan Düringer teki kirkolle suuren astronomisen kellon. Vuonna 1473 laivakaappari Paul Benecke lahjoitti kirkolle Hans Memlingin triptyykin "Viimeinen tuomio", joka oli maalattu Englannin vastaan käydyn satavuotisen sodan jälkeen noin vuosina 1466–1473. Vuosina 1484–1502 sivulaivoihin rakennettiin korkeammat seinämuurit ja kirkko holvattiin. Vuonna 1502 rakentajamestari Henryk Hetzel asetti paikoilleen holvin viimeisen lakikiven, jolloin kirkon 159 vuotta kestäneet rakennustyöt saatiin päätökseen. Vuonna 1517 augsburgilainen puuveistäjämestari Michael sai apulaisineen valmiiksi kuusi vuotta kestäneen pääalttarin Neitsyen kruunaus alttarikaapin. Luterilainen aika Vuonna 1529 dominikaanimunkki Pancratius Klemme toi kirkkoon protestanttiset jumalanpalvelukset mutta myös katolisia jumalanpalveluksia pidettiin samanaikaisesti. Vuonna 1572 luterilaiset lakkauttivat lopullisesti katoliset jumalanpalvelukset. Ensimmäistä kertaa pääalttarilla noudatettiin protestanttista liturgiaa. Vuonna 1594 Puolan hovi yritti palauttaa katoliset jumalanpalvelukset Mariankirkkoon, mutta kaupunginraati hylkäsi tämän pyynnön. Kompromissina, koska Puolan katoliset kuninkaat olivat olleet kaupungin nimellisiä johtajia vuodesta 1466 lähtien, kaupunginraati antoi luvan barokkityylisen katolisen kuninkaallisen kappelin rakentamiseen. Vuonna 1678 Pyhän Marian kirkon kirkkoherra Joachim Pastorius siunasi uuden katolisen kirkon peruskiven. Tämä oli mahdollista primaatti Andrzej Olszowskin tekemän 80 000 zlotyn testamenttilahjoituksen ansiosta sekä kuningas Juhana III Sobieskin tuella, joka antoi vielä 20 000 zlotya ja määräsi rakennustyöt aloitettaviksi. Vuonna 1683 kappeli vihittiin käyttöön suljettujen ovien takana 40 ihmisen läsnä ollessa. Toisen maailmansodan jälkeen Vuosina 1944–1945 konservaattorit purkivat kirkon kalusteet. Monet esineistä vietiin kaupungin rajojen ulkopuolelle ympäröiviin kyliin. Toisen lähteen mukaan vuonna 1942 danzigilaiset konservaattorit professori Willi Drost ja Erich Volmar alkoivat purkaa kaupungin kirkkojen kalusteita, jotka kuljetettiin varastotiloihin Kartyzyiniin, Miezerzyniin, Lublewoon ja Hopowoon. Kun vuonna 1944 Danzig oli joutumassa etulinjaan, päätettiin valittuja uskonnollisia taide-esineitä kuljettaa syvemmälle Saksan alueelle. Vuonna 1945 kirkko kärsi suuria vahinkoja toisen maailmansodan tulipalojen seurauksena. Kellotornin katto repesi irti, itse torni vaurioitui ja paloi sisältä. Kuusi suurta kelloa putosi ja särkyi, seitsemän sivutornia ja kaksi kellotornia paloivat. Kirkon katto romahti kokonaan tuhoten osan holveista. Lasimaalaukset ja ovet tuhoutuivat täysin. Sisätilojen runsas sisustus vaurioitui pahoin. "Viimeinen tuomio" triptyykki vietiin toisen maailmansodan jälkeen sotasaaliina Neuvostoliittoon, josta se palautettiin vuonna 1957. Se on nykyisin Gdánskin kansallismuseon vanhan taiteen osastossa Oliwan entisessä fransiskaaniluostarissa. Vuonna 1946 Mariankirkosta tuli jälleen roomalaiskatolinen kirkko. Vuonna 1952 kirkon seinämuurien vahvistamisen jälkeen se rakennettiin uudelleen. Holvit rekonstruoitiin alkuperäisten mukaisiksi ja katto tehtiin teräsrakenteiseksi. Lasimaalaukset tehtiin uudelleen, lattiat vaihdettiin ja sisätilat uudelleen sisustettiin. Vuonna 1955 kirkko vihittiin uudelleen ja siellä toimitettiin ensimmäisen katolinen messu lähes 400 vuoteen. Vuonna 1965 paavi Paavali VI:n bulla nosti Mariankirkon pienen basilikan asemaan. Vuonna 1987 Pyhän Marian basilika korotettiin Gdańskin katedraalin arvoon. Vuonna 1987 paavi Johannes Paavali II vieraili katedraalissa. 2000-luku Vuonna 2008 käynnistyi päätornin kattava konservointi, jota rahoittivat Euroopan talousalueen rahoitusjärjestelmä ja Gdańskin kunta. Vuonna 2020 valmistui Mariankirkon laajamittainen peruskorjaus. Maaliskuussa 2020 Pyhän Yrjön veljeskunnan noin vuonna 1430/1435 valmistunut Pietas Domini alttari palasi kirkkoon 78 vuoden poissaolon jälkeen Berliinin Gemäldegalereista, johon se oli joutunut protestanttisesta kirkosta, joka oli hankkinut sen 1970-luvulla. Se oli kuljetettu Saksaan valikoitujen taide-esineiden joukossa vuonna 1944 ja sittemmin kadonnut jäljettömiin, toisen lähteen mukaan saksalaiset joukot olivat vieneet sen sotasaaliina vuonna 1942. Lähteet