Soľná baňa Wieliczka

Soľná baňa Wieliczka sa nachádza blízko mesta Wieliczka na juhu Poľska v Malopoľskom vojvodstve. Baňa na kamennú soľ patrí medzi najstaršie na svete, ťažba prebiehala od 13. storočia do roku 1772 bola spolu so soľnou baňou Bochnia súčasťou krakovských soľných baní a ťažba prebiehala až do roku 1996. Soli, ktoré sa v bani ťažia, pochádzajú z miocénu. Dnes je turistickou atrakciou, ktorá ponúka viaceré sochy, galérie a kaplnku, ktorú vysekali baníci. Ročne baňu navštívi viac ako milión turistov. Baňa je hlboká 327 m, patrí k najhlbším v strednej Európe. Chodby sú dlhé približne 245 km a baňa má deväť podlaží. Pre turistov je sprístupnená 3,5 km dlhá trasa. Na tejto trase sa nachádzajú sochy od baníkov, ale aj súčasných umelcov. Aj kryštály v lustroch sú vyrobené zo soľnej skaly. Soľná skala je sivej farby viacerých odtieňov. Na konci turistickej trasy sa nachádza veľká sieň a kaplnka, ktorá je využívaná na rôzne oslavy a svadby. Okrem toho sa v turistickej časti bani nachádza aj podzemné jazero a expozícia dejín soľného baníctva. Baňa sa používa aj ako rehabilitačné a wellness stredisko. Počas druhej svetovej vojny bola Nemcami využívaná ako továreň. Na zozname Svetového dedičstva UNESCO je od roku 1978. Táto kultúrna pamiatka bola v roku 1989 zaradená medzi ohrozené, pretože diela zo soli boli ohrozované vlhkosťou. Po konzervačných prácach (inštalovaní pohlcovačov vlhkosti) bolo riziko ohrozenia znížené a zo zoznamu ohrozeného svetového dedičstva bola v roku 1998 vyradená. V roku 2007 bola soľná baňa Wieliczka v ankete denníka Rzeczpospolita vyhlásená za jeden zo siedmich divov Poľska, pričom získala najvyšší počet hlasov. Geológia Soľná baňa Wieliczka sa nachádza v západnej časti podkarpatských soľných ložísk, ktorých vek sa odhaduje na približne 14 miliónov rokov. Tieto usadeniny vznikli v miocéne, v bádenskom období, počas zániku mora Paratethys, ktoré sa stalo uzavretým morom s vysokým stupňom salinity. Príčinou uzavretia bolo ochladenie klímy pred 14 miliónmi rokov. To spôsobilo vznik ľadovcov, ktoré znížili hladinu oceánu približne o 40 – 50 m. V tom čase bolo more Paratethys spojená s oceánmi cez Stredozemné more úžinami v oblasti dnešného Slovinska, medzi Alpami a Dinárskym pohorím. Pokles hladiny oceánov a tektonické pohyby spôsobili odrezanie Paratethysu. Horúce podnebie a neustále klesajúce dno (dôsledok vzniku Karpát) vytvorili priaznivé podmienky pre sedimentáciu. Najhustejšia soľanka prúdila do hĺbky a tam sa začala zrážať soľ. V južnej časti kotliny sa vytvorilo hrudkovité ložisko a v severnej a strednej časti kotliny sa vytvorilo vrstevnaté ložisko. Trvanie sedimentačného procesu sa odhaduje na 15 – 20 000 rokov, po ktorom nasledoval proces zaplnenia kotliny vrstvami ílu a bahna. Počas posledných tektonických pohybov v Karpatoch prekrylo hrudkovité podložie ložisko štrku. Ložisko soli vo Wieliczke je dlhé približne 10 km, široké 600 – 1500 m a hrubé od niekoľkých metrov do približne 400 m. Prevádzka Začiatky ťažby soli v oblasti Wieliczky sú spojené s využívaním „soľných prameňov“, t. j. spontánnych výtokov soľanky v tejto oblasti. Roztok sa zozbieral a prečistil, aby sa mohol variť. Začiatky ťažby siahajú do stredného neolitu (3 000 rokov pred Kr.). Dokumentujú to početné archeologické nálezy z výskumov uskutočnených po druhej svetovej vojne. Boli objavené prehistorické zariadenia na odparovanie soľanky. Niekoľko podlhovastých hlinených nádob bolo umiestnených na veľkých ohniskách, aby sa v nich udržal prirodzene nasýtený roztok. Proces zahrievania umožnil dosiahnuť najprv hustý roztok a časom stuhnutú hmotu s vysokým obsahom jedlej soli (NaCl). Využívanie slaných prameňov trvalo 3 – 4 tisícročia, až kým sa prirodzený výdatný odtok nezastavil. Na prelome 12. a 13. storočia sa začali vŕtať hlbšie studne. Prvá šachta umožňujúca ťažbu kamennej soli bola vyvŕtaná v neďalekej Bochni. Čoskoro sa Wieliczka stala aj miestom, kde sa našli plytké ložiská soli. Čoskoro sa studne zmenili na šachty, t. j. vertikálne komunikačné trasy s chodníkmi a výkopmi vedúcimi horizontálne. Takto vznikla samotná baňa. Existovali najmenej tri druhy ťaženej kamennej soli, a to soľ zelená s prímesou 6 – 7 % ílu, kryštalická s pieskovým znečistením a vysoko kvalitná kryštalická. V 70. rokoch 19. storočia bola považovaná za najvýkonnejšiu soľnú baňu na svete. V tom čase sa vyťažilo až 500 000 ton soli za cenu približne 20 rakúskych zlatých za tonu. V tom čase pracovalo v bani približne 500 koní. Cestovný ruch V roku 2006 bane navštívilo 1 065 857 návštevníkov, z toho 58 % cudzincov. Najviac z nich bolo Britov - vyše 57 000 a Nemcov - vyše 50 000. V roku 2015 to bolo už 1 390 000 návštevníkov. Podzemná turistická trasa bane Wieliczka vznikla na prelome 18. a 19. storočia. Približne 3 km dlhú trasu pozostávajúcu z 20 komôr v hĺbke 64 až 135 metrov (úrovne I - III) navštívi ročne viac ako milión turistov. Na trase sa nachádza približne 800 schodov. Časť trasy je bezbariérová. Prehliadka trvá približne 2 – 3 hodiny. Virtuálna prehliadka miesta je k dispozícii na oficiálnej webovej stránke pamiatky. V týchto priestoroch je možné usporiadať podujatie. Galéria Referencie Iné projekty Commons ponúka multimediálne súbory na tému Soľná baňa Wieliczka Externé odkazy Oficiálna stránka (po anglicky) Oficiálna stránka múzea (po anglicky) Zdroj Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Wieliczka Salt Mine na anglickej Wikipédii a Kopalnia Soli „Wieliczka” na poľskej Wikipédii.