Stutthof konsentrasjonsleir

KZ Stutthof var den første konsentrasjonsleiren som ble bygget av de tyske nasjonalsosialistene utenfor Tyskland. Den ble påbegynt 2. september 1939 ved Sztutowo (tysk: Stutthof), om lag 40 kilometer øst for dagens Gdańsk og lå den gangen innenfor territoriet til Fristaden Danzig, rett ved grensen til Øst-Preussen. Det var opprinnelig en interneringsleir for jøder, patriotiske polakker og antinazister, senere en slavearbeiderleir. Albert Forster, gauleiter i Danzig, valgte stedet der leiren ble anlagt. Da leiren ble opprettet var stedet øde og fangene måtte selv sette opp brakker. Heinrich Himmler irettesatt HSSPF Richard Hildebrandt for at han opprettet Stutthof på eget initativ. Opprinnelig var leiren tiltenkt fanger fra nærområdet. Leiren hadde på det meste 39 underleirer. De største underleirene var i Thorn (Toruń) og Elbing (Elbląg) med hver om lag 5 000 jødiske kvinner som fanger. Internerte og drepte Over 110 000 mennesker ble deportert til leiren og om lag 85 000 døde der. De fleste av fangene var polske, men det var også andre nasjonaliteter og jødiske, og kasjubiske fanger. Blant annet satt medlemmer av Donald Tusks familie som fanger. Sommeren 1944 ble fanger fra evakuerte leirer i de baltiske landene overført til Stutthof. En del jødiske ungarere ble overført fra Auschwitz. Fra juni til oktober 1944 fraktet SS 23 566 personer, hvorav 21 817 kvinner, fra Auschwitz til Stutthof. Fra de baltiske landene kom 25 043 jøder i juli 1944. Da fanger fra oppstanden i Warszawa ankom i august 1944 var leiren overfylt. SS svarte med å sende jødiske barn og eldre til Auschwitz for å drepe dem der. De arbeidsføre ble sendt til underleirer på slavearbeid. De gjenværende i Stutthof var for en stor del syke eller ikke arbeidsdyktige. Da det i oktober 1944 ble klart at Auschwitz ville bli nedlagt som drapsanlegg satt leirkommandanten opp en egen avdeling som skulle avlive fangene. I tillegg til gasskammer ble fangene drept med nakkeskudd. I slutten av desember brøt det ut tyfus i leiren som så ble satt i karantene fra 8. til 21. januar. Til sammen første drapsprogrammet og epidemiene til flere tusen døde fra oktober til januar 1945. Sutthof hadde 210 underleirer for slavearbeidere i regi av SS-Wirtschafts- und Verwaltungshauptamt. Sommer og høst 1944 ble arbeidsdyktige jøder fra Kaiserwald leir ved Riga overført til Stutthof. Barn og andre som ikke var egnet som arbeidskraft ble skilt ut og drept før de øvrige ble sendt med skip til Danzig. Fra Kaunas konsentrasjonsleir ble 8 000 jøder evakuert med jernbane: kvinner ble forflyttet til Stutthof, menn til en underleir av Dachau. Sommeren 1944 fikk leirkommandant i Stutthof, Günther Hoppe, ordre fra SS-Wirtschafts- und Verwaltungshauptamt om at jødiske fanger skulle drepes innen utgangen av 1944. Et anlegg for avlusing av klær da omgjort til et gasskammer. Fra september 1944 ble grupper på 25-45 personer, hovedsakelig kvinner fra Baltikum og Ungarn, avlivet med Zyklon B. Et ekstra gasskammer ble innredet i en forlatt jernbanevogn. Ved utgangen av 1944 var det 47 000 gjenlevende i leiren, om lag to tredeler jødiske. De internerte ble fra slutten av 1944 evakuert med jernbane. Kommandant Hoppe beordret full evakuering av leiren 25. januar 1945. Grupper på 1000 fanger ble sendt til fots mot Lauenburg 140 km unna. Omkring en tredjedel av fangene kom frem til Lauenburg. Da sovjetiske styrker kom til Lauenburg i mars fant de 15 000 overlevende etter dødsmarsjen fra Stutthof. Evakueringen Etter hvert som den røde hær rykket frem, måtte gettoer og konsentrasjonsleire i Baltikum evakueres, og fangene samles i Stutthof. I likhet med Auschwitz var Stutthof delt i adskilte områder for kvinner og menn. Flertallet var kvinner, og de fleste av dem jødiske. Da den røde hær i januar 1945 stanset like sør for Stutthof, ble rundt tre tusen av kvinnene skutt på stranden eller tvunget fra isen ut i vannet der de druknet. Da den røde hær satte seg i bevegelse igjen i april 1945, ble de gjenværende fangene evakuert. 27. april ble tre båter skipet ut midt i et sovjetisk luftangrep. En båt med syke fanger ble sendt til Kiel; to la til land i morgentimene 3. mai utenfor Neustadt. Mens fangene tok seg til land, ble de skutt av SS og marinen, mens tyske offiserer fotograferte opptrinnet fra hagene sine. Over 4 000 ble sendt i små båter til Tyskland, noen til konsentrasjonsleiren Neuengamme, andre til leire langs østersjøkysten. Like før Tysklands kapitulasjon ble noen fanger overført til Malmø og skikkelig pleie i et nøytralt land. En mener at 25 000 fanger - dvs. halvparten - omkom under evakueringen av Stutthof og dens underleire. Dan Stone oppgir at leiren sommeren 1944 hadde mottatt 49 000 jøder. Av disse ble 11 000 forflyttet til andre leirer og 27 000 døde i leiren eller i forbindelse med evakueringen i januar 1945. Evakueringene til fots, dødsmarsjene, var kaotiske. Nazistene satte fyr på deler av leiren i mars 1945 da de siste fangene ble sendt med båt over Østersjøen. Sovjetiske styrker befridde leiren 9. mai 1945 og det var da 2 000 gjenlevende fanger der. Norske fanger I desember 1943 ble 270 norske politimenn ble sendt dit som følge av Aktion Polarkreis. I august 1944 ankom det 45 menn og 18 kvinner til hovedleiren i Stutthof i en transport direkte fra Grini. Blant politimennene var friidrettsutøveren Harry Skjong-Nilsen (Idrettslaget Skjalg), og Reidar Kvammen. Finn Dahlins opplevelser fra Stutthof ble beskrevet i dagbøker utgitt 2001 av sønnen. Gerd Svanhild Haaland ble sendt til Stutthof og døde på ukjent sted. Georg Rosef satt en periode i Stutthof, han overlevde. Ole Petter Lossius ble befridd av sovjetiske styrker. Milorg-lederen Carsten Lütken satt i Stutthof fra 1944 og ut krigen. B. Flood Engebretsen satt i Stutthof fra august 1944 og døde der 1. mai 1945. Stutthof-prosessene I perioden 25. april 1946 til 29. november 1947 ble Stutthofprosessen avholdt. Denne inkluderte fire rettssaker mot tidligere vakter og ledere i leiren. Rettsoppgjøret skjedde ved en polsk-sovjetisk domstol. Senere prosesser Den tyske påtalemakten gikk i 2019 til straffesak mot Bruno Dey (da 93 år gammel) for medvirkning til minst 5 230 drap i 1944 og 1945. Dey arbeidet som vaktmann blant annet i vakttårnene og medvirket ikke direkte i drapene. «Jeg hørte noen ganger disse skrikene i det fjerne» uttalte Dey om mordene i gasskamrene i Stutthof. Han erklærte seg ikke skyldig. Dey visste godt at fanger ble drept i gasskammeret og han så selv røyken fra likbrenningen. Saken mot Dey antas å bli den siste nazi-rettssaken i Tyskland. Den norske motstandsmannen Johan Solberg (97) vitnet mot Dey i januar 2020. Solberg var den siste norske fangen som fortsatt var i live. Han døde senere det året, 98 år gammel. Han kom til Stutthof i august 1944 og ble sendt ut på dødsmarsj 25. januar 1945 da leiren ble evakuert. Bruno Dey (93 år gammel) ble i 2020 av domstol i Hamburg dømt to års betinget fengsel for medvirkning til 5 232 mord i Stutthof. Dommen avviste Deys påstand om at han ville ha forlatt leiren om det var mulig. Dommen avviste Days påstand om at han ikke visste hva folk døde av leiren og at det foregikk henrettelser. Dey innrømmet at han hadde hørt skrik fra gasskammeret og ba om unnskyldning for det han hadde vært med på. Dey anså seg som uskyldig i tiltalen. Forsvareren la vekt på Deys ubetydelige rolle i leiren. Rettssaken ble gjennomført ved en domstol for ungdomsforbrytere fordi Dey var 17 år da han i 1944 begynte tjeneste i Stutthof. I 2021 ble en 95 år gammel kvinne i tiltalt i Tyskland for medvirkning til 10 000 mord i Stutthof. Kvinnen bor på et aldershjem i Pinneberg nær Hamburg. Hun var under 21 år og dermed mindreårig da forbrytelsene ble begått og saken behandles derfor først ved en ungdomsdomstol i Schleswig-Holstein. Hun var sekretær for leirkommandanten i de to siste årene av krigen. Referanser Eksterne lenker (en) Stutthof concentration camp – kategori av bilder, video eller lyd på Commons (en) KL Stutthof – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Stutthof nasjonale museum (engelsk) United States Holocaust Memorial Museum Encyclopedia, om Stutthof (engelsk)