Czorsztyn (hrad)

Hrad v Czorsztyne (poľ. Zamek w Czorsztynie) je zrúcanina stredovekého hradu zo 14. storočia, nachádzajúca sa na okraji poľskej časti Pieninského národného parku na kopci nad Czorsztynskou priehradou a dedinou Czorsztyn v malopoľskom vojvodstve v Poľsku. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky. Názov Názov hradu a panstva Czorsztyn sa objavuje v dokumentoch od roku 1348. Má sa za to, že názov bol odvodený od nemeckého výrazu "Schorstein", alebo "Schorrenstein". Lokalita Zrúcanina hradu Czorsztyn leží na vrchole kopca s názvom Hradný vrch (poľ. Zamkowa Góra) v nadmorskej výške 558 m.n.m. nad bývalým korytom rieky Dunajec, ktoré je dnes premenené na Czorsztynskú priehradu, zhruba 50 metrov nad jej hladinou. Pred vybudovaním priehrady hrad ležal približne 95 metrov nad hladinou rieky Dunajec. Charakteristika a dejiny Hrad v Czorsztyne plnil dôležitú funkciu hraničnej pevnosti pri starej diplomatickej ceste, ktorá spojovala Poľsko s Uhorskom. Pôvodne stál na mieste dnešnej stavby drevený hrad, ktorého vznik nie je známy, je však spomenutý pod názvom Wronin v archívoch z roku 1241, keď poskytol útočisko Bolesławovi Wstydliwemu počas nájazdu Tatárov. Ďalšia zmienka o pôvodnom hrade pochádza z roku 1249, kedy sa spomína ako jeho majiteľ Jan Wydżga. Súčasný tehlový hrad bol postavený v priebehu prvej polovice 14. storočia za vlády Kazimíra Veľkého, ktorý hrad aj niekoľkokrát navštívil, prvýkrát v roku 1335 na svojej ceste na kongres do uhorského Vyšehradu a potom ešte dvakrát v rokoch 1339 a 1369. Na prelome na konci 14. storočia sa hrad dostal do správy Zawisza Czarneho, ktorý ho dostal spolu so spišským panstvom za svoje zásluhy v bojoch proti Turkom od uhorského krála Žigmunda I.. Pravdepodobne v roku 1400 sa hrad na čas dostal do rúk lúpežnej bandy a oslobodený bol v roku 1402 na príkaz kráľa Vladislava II. Jagela. Sám kráľ Vladislav II. Jagelo navštívil czorsztynský hrad v roku 1412 pri príležitosti turnaja a neskôr na neďalekom hrade Nedeca predal uhorskému kráľovi Žigmundovi Luxemburskému 37 tisíc kôp strieborných pražských grošov za zálohu spišských miest. V roku 1440 na hrade pobýval syn Vladislava II. Jagela, Vladislav III. počas prípravy ťaženia proti Turkom. V prvej polovici 17. storočia mal hrad na starosti správca Baranowski, známy svojím zlým prístupom k poddaným. Sťažnosť na neho podalo kráľovi dokonca mesto Krościenko, keďže obyvateľom okolitých dedín zakazoval rybolov v Dunajci a zavádzal nové dane k vlastnému obohateniu. Ničmenej za jeho správy hrad dosiahol najväčšieho rozmachu a boli v ňom postavené najdôležitejšie stavby vrátane dodnes dochovanej Baranowkého veže. V roku 1651 bol hrad dobytý povstaleckými roľníkmi pod vedením Aleksandra Kostku-Napierského. Hrad bol v tej dobe prakticky prázdny, pretože jeho správca Jerzy Platenberg bol na ťažení na území dnešnej Ukrajiny proti kozáckemu hajtmanovi Bohdanovi Chmeľnyckému. Proti povstalcom sa postavil Mikołaj Jordan, starosta Dobczyce s 85 vojakmi, ktorí boli neskôr doplnení na základe apelu biskupa Gembického až na okolo 1000 mužov s niekoľkými deľami. Povstalci po tom, čo pochopili bezvýchodnosť situácie, vydali Aleksandra Kostku-Napierského a svojich dvoch ďalších veliteľov Łętowského a Radockého. Tí boli neskôr odsúdení k smrti a popravení. Ďalším majiteľom hradu sa potom stal Ján Kazimír II. Vasa, ktorý v roku 1655 utiekol z Poľska pred Švédmi. V 18. storočí bol hrad niekoľkokrát poškodenými príslušníkmi rôznych vojsk v priebehu dynastických sporov medzi Augustom III. a Stanislawom Leszczyńskim. V roku 1735 boli hrad a okolie zpľundrované ruským vojskom, ktoré priniesol správca Spiša Teodor Lubomirski. V roku 1769 bol hrad nakrátko obsadený vojskami poľskej šľachty združenými do takzvanej Barskej konfederácie (poľ. Konfederacja barska), ale čoskoro boli vyhnaní rakúskym vojskom. Posledným vlastníkom hradu bol správca Józef z obce Potok na Monasterzyskach. Hrad bol v jeho správe až do jeho smrti v roku 1797, aj keď samotný správca hrad opustil už v roku 1790, kedy zhorela celá strecha a aj iné časti hradu v dôsledku zásahu bleskom. Po smrti ženy správcu Józefa, Józefy Potockej sa hrad dostal pod správu rakúskej vlády. V roku 1819 czorsztynské panstvo odkúpil Jan Maksymilian Drohojowski a vo vlastníctve jeho rodiny hrad ostal až do roku 1945, kedy sa stal majetkom štátu. Od roku 1951 prebiehali na hrade reštauračné a konzervačné práce, ktoré trvali až do 80. rokov 20. storočia a dnes je zrúcanina prístupná návštevníkom. V priebehu rekonštrukcie boli niektoré časti zbúrané, jeho najdôležitejšia časť, takzvaná Baranowského veža však bola zakonzervovaná. Ďalšia rekonštrukcia prebehla v roku 1989 a odvtedy je hrad v správe poľského Pieninského národného parku (poľ. Pieniński Park Narodowi). Hrad bol sprístupnený návštevníkom v priebehu roku 1996 a zároveň sa stal súčasťou Pieninského národného parku. Hrad bol pôvodne postavený v gotickom slohu, mal niekoľko brán a obranných veží, komerčné budovy, ubytovňu pre vojsko, zbrojnicu a stajne, kde sa zmestilo až 50 koní. Neskôr v priebehu správy Baranowského sa dočkal mnohých rozšírení a prístavieb a znateľne sa zlepšila jeho obranná funkcia. Celkovo sa hradný areál delí na tri časti, horný, stredný a dolný hrad. Najvýznamnejšia časť hradu, takzvaná Baranowského veža je štvorposchodová, nahradila bránu a bola prispôsobená na použitie delostrelectvom. Obytné budovy sa nachádzali v juhovýchodnej časti hradného komplexu a v oblasti stredného hradu sa nachádzali komerčné budovy. Ďalšie obytné budovy ležali v areáli horného hradu, kde sa nachádzala aj pozorovateľna, sklady a veľký rezervoár na dažďovú vodu. Zaujímavosť Hrad bol postavený ako hraničná pevnosť a mýtna budova, ktorá sa nachádzala vo vnútornom nádvorí hradu bola spočiatku vo vlastníctve rádu chudobných klarisiek a až neskôr sa stala tak ako zvyšok hradu kráľovským majetkom. Galéria Referencie