Wilanówin palatsi

Wilanówin palatsi (Uusi palatsi, Villa Nova; puol. Wilanów Pałac) on kuninkaallinen palatsi Varsovassa. Puolan kuningas Juhana III Sobieski rakennutti palatsin itselleen 1600-luvun lopulla Puolan saavutettua merkittäviä voittoja turkkilaisten armeijasta vuonna Wienin taistelussa vuonna 1683. Historia Kuningas Juhana III Sobieski rahoitti palatsin rakentamisen itse, ja se oli hänen yksityistä omaisuuttaan. Hän osti paikalle jo aiemmin rakennetut perustukset vuonna 1677 ja aloitti palatsin rakennuttamisen suunnittelun välittömästi. Palatsin suunnittelijaksi hän valitsi puolalais-italialaisen arkkitehti Agostino Vincente Loccin. Palatsin ensimmäinen versio oli vaatimaton, joten vuonna 1681 aloitettiin toinen rakennusvaihe, suunnittelijana jälleen arkkitehti Locci. Palatsia laajennettiin aina Sobieskin kuolemaan vuoteen 1696 asti. Palatsi edustaa barokin arkkitehtuuria. Sen läheisin esikuva on Roomassa sijaitseva Villa Pamphili. Rakennus sai inspiraationsa italialaisista villoista eli 1500-luvun renessanssin, antiikin arkkitehtuurin innoittamista huviloista ja ranskalaisten barokkipalatsien entre cour et jardin -arkkitehtuurista (ransk. ”etupihan ja puutarhan väliin”). Wilanówin palatsin pääjulkisivun edessä on suuri sisääntulopiha ja takana puutarha. Päärakennuksen jakaa kahteen osaan symmetrisesti akseli, joka kulkee idästä länteen ja jakaa sen eteläosaan, jossa sijaitsivat kuninkaan huoneistot, ja pohjoisosaan, jossa sijaitsivat kuningattaren huoneistot. Runsaasti koristeltua palatsia ympäröivät barokki muotopuutarhat, eläintarha ja maatila. Huoneistoihin kuuluvat esihuone, makuuhuone, suuri vestibyyli eli eteishalli, hollantilainen kabinetti ja kuninkaan kirjasto. Sisätilat on sisustettu kattomaalauksilla, stukkokoristeilla, seinämaalauksilla ja tapeteilla sekä arvokkailla huonekaluilla ja taidekäsityön tuotteilla kuten kudotuilla verhoilutekstiileillä ja metalliesineillä. Kuningatar Maria Kazimieran huoneisiin kuuluvat kiinalainen, hollantilainen ja antiikki-huone. Muita huoneita ovat 1800-luvun alussa perustettu Potockin museon maalausgalleria ja näyttelytilat. Valkoisessa salissa on maalauksia palatsin omistajista ja heihin liittyvistä henkilöistä. Palatsin eteläjulkisivulla on 1600-luvulta peräisin oleva aurinkokello, jonka on suunnitellut tähtitieteilijä Johannes Havelius ja valmistanut stukkotaiteilija Antoni Wilanów. Kuningas Juhana III Sobieskin oli kiinnostunut tähtitieteestä. Kuningas Juhana III Sobieski keräsi palatsiin runsaasti taidetta, etenkin alankomaalaista, mutta myös ranskalaista, italialaista, kiinalaista ja islamilaista taidetta. Sobieskin kuoltua vuonna 1696 myös palatsin seuraavat omistajat kartuttivat sen taidekokoelmaa, joka on nykyisin hyvin laaja. 1700-luku Kuningas Juhana III Sobieskin poika, prinssi Konstantin myi palatsin vuonna 1720 ruhtinatar Elżbieta Lubomirska Sieniawskalle (1669–1729), joka omisti palatsin kuolemaansa vuoteen 1729 asti. Hän päätti kuningas Juhana III:n alkuperäisten aikomusten mukaisesti laajentaa palatsia lisäämällä siihen sivurakennuksia. Palatsin sisätilat ​​saivat uudet maalaus- ja veistoskoristelut. Vuonna 1730 Puolan kuningas ja Saksin vaaliruhtinas August II Väkevä sai palatsiin elinikäisen asumisoikeuden ja vuokrasi sen Sieniawskan tyttäreltä, kreivitär Maria Zofia Sieniawska Dönhoff Czartoryskalta (1699–1771). August II oli havitellut palatsin ostamista itselleen jo 1690-luvun lopulla. Vuokra-ehtona oli ettei rakennuksen perusmuotoa muutettaisi. August II:n hallituskaudella rakennettiin vaikuttava juhlasali (Valkoinen sali), uusi hollantilainen kabinetti, jonka katossa oli illusionistinen maalaus, ja kuninkaan kiinalaisen kabinetin lakkamaalauskoristeltu sisustus. Izabela Czartoryska Lubomirska (eli Sininen markiisitar, 1736–1816) omisti äitinsä, Maria Zofia Czartoryskan perintönä Wilanówin palatsin vuosina 1782–1799, mutta jo 1770-luvulta lähtien hänellä oli ratkaiseva vaikutus rakennuksen ulkoasuun. Tuolloin kartano kuului vielä hänen isälleen, ruhtinas August Aleksander Czartoryskille (1697–1782). Suunnattoman rikas, sekä aviomiehensä että isänsä perinyt, laajasti matkustellut ja taiteenkerääjä markiisitar antoi taiteilijoille tehtäväksi rakentaa kylpyläpaviljongin palatsin eteläsiipeen, ja sisäpihalle hän määräsi rakentamaan keittiörakennuksen sekä vartiotuvan. Hän modernisoi palatsin puutarhat vuodesta 1784 lähtien antaen niiden eteläosalle englantilaisen puiston luonteen. 1800-luku Aleksandra Lubomirska Potocka (1758–1831) peri yhdessä aviomiehensä arkeologi, taideteoreetikko, kirjailija, amatööriarkkitehti, taidepatronaatti ja käräilijä, kreivi Stanisław Kostka Potockin (1755–1821) kanssa Wilanówin kartanon vuonna 1799 äidiltään Izabela Lubomirskalta, tämän asetuttua pysyvästi Wieniin. Museossa esillä olevat eurooppalaiset ja kaukoidän taideteokset oli tarkoitettu palvelemaan taidekasvatusta ja muokkaamaan puolalaisten makua Puolan jakojen aikana, jolloin Puola pyyhittiin pois Euroopan kartalta. Aleksandra Potocka Lubomirska jakoi miehensä intohimon keräilyyn, piti kirjallista salonkia Varsovassa, oli myös naisten koulujen tarkastaja sekä vapaamuurari, kuten äitinsäkin. Palatsin pohjoissiiven huoneet ovat säilyttäneet 1800-luvun museon luonteen, jossa Stanisław Kostka Potocki ja Aleksandra Potocka avasivat julkisen museon vuonna 1805. Stanisław Kostka Potocki istututti palatsin ympärille myös englantilais-kiinalaisen maisemapuutarhan. Stanisław Kostkan ja Aleksandra Potockin poika Aleksander (1776–1845) ja pojanpoika August (1806–1867) täydensivät italialaista, ranskalaista, flaamilaista ja saksalaista taidekokoelmaa ja sovelsivat palatsin sisätiloja yhä monipuolisemman kokoelman esittelyyn. Augustin vaimo Alexandra Potocka (1818–1892) piti miehensä kuoleman jälkeen Wilanówin palatsia itsenäisesti hallussaan 25 vuotta. Hän teetti laajoja restaurointitöitä ja teki merkittäviä muutoksia joidenkin sisätilojen koristeluun. Potockin perheelle on rakennettu alueelle hautamausoleumi. Alexandra Potockan kuoltua vuonna 1892 hänen serkkunsa Ksawery Branicki (1864–1926) ja myöhemmin hänen poikansa Adam Branicki (1892–1947) perivät Wilanówin palatsin. 1900-luku 1930-luvulla Adam Branicki alkoi jakaa kartanoa maa-alueisiin ja myydä niitä, ja vuonna 1932 hän lahjoitti Stanisław Kostka Potockin keräämän historiallisen Wilanówin kirjaston Puolan valtiolle ikuistalletuksena. Kokoelma on nyt Varsovassa Kansalliskirjastossa. Vuonna 1933 Branickin suvun perimät palatsikokoelmat pantattiin velkojen takeena Valtion maatalouspankille. Pankin päätöksellä museo pysyi kuraattorinsa hoidossa avoinna toisen maailmansodan puhkeamiseen asti. Branickin perhe asui palatsissa vuoteen 1945 asti. Puolan kansantasavalta kansallisti palatsin vuonna 1945 ja teki siitä Varsovan kansallismuseon osan. Vuonna 1954 palatsi restauroitiin ja sen yhteyteen rakennettiin puisto. Saksaan, Itävaltaan ja Neuvostoliittoon viedyt kokoelmat palautettiin Wilanówiin 1940-luvun lopulta lähtien 1950-luvun puoleenväliin mennessä. Palatsissa toimii myös Julistetaiteen museo (Muzeum Plakatu w Wilanowie). Kuvagalleria Lähteet Morelli, Marcello (toim.): The World's Greatest Royal Palaces. Grange Books, 2000. ISBN 1-84013-373-2 Viitteet Aiheesta muualla Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wilanówin palatsi Wikimedia Commonsissa Palatsimuseon kotisivu