Chan Chan

Chan Chan er en oldtidsby nær Trujillo, La Libertad i Nord-Peru. Chan Chan var hovedstaden i Chimú-imperiet (ca. 1000–1466). Den dekker et område på 18 km² og er den største førkolumbianske byen bygget i adobe-leire. Byen hadde en befolkning på omtrent 26 000. Chimú-imperiet hadde omtrent 1 million innbyggere. Byen var hovedstaden i imperiet og sentrum for religion, militær og administrasjon. Chan Chan ble oppført på UNESCOs verdensarvliste i 1986 fordi det er et enestående eksempel på førkolumbiansk byplanlegging og arkitektur, og representerer den høyeste utviklingen av en urbansk sivilisasjon i det prehispanske Peru. Beliggenhet Chan Chan ligger i Moche-dalen, ved havet, 6,7 km vest for sentrum av Trujillo, i departementet La Libertad, i Nord-Peru. Fordi byen var utsatt for en brennende sol, kalte innbyggerne byen Jang-Jang, som på Chimú-språket betyr sol-sol. Deretter omdøpte conquistadorene den til Chan Chan. Navnet kommer fra Chimú- eller Quigñan-språkene. Historie Chan Chan var hovedstaden i Chimu-imperiet. På grunn av sin størrelse og sin betydning som hovedstad i et stort og velstående kongerike, har Chan Chan vært av interesse for reisende og lærde i århundrer. Tacaynamo var den første herskeren over Chan Chan. Han hadde en sønn, Guacricaur, som igjen fikk en sønn ved navn Ñancempinco. Totalt var det ti konger i dette dynastiet. Den siste, Minchancaman, ble beseiret av inkaene. Under visekongedømmet i Peru fra 1532 til 1824 ble Chan Chan utsatt for flere plyndringer og ødeleggelser. Man trodde at det innenfor murene og pyramidene ville være store skatter av gull og sølv. Chan Chan er en av de viktigste kildene til kunnskap om peruansk historie. De viktigste gudene i Chimu-imperiet var havet og månen. De drev med tekstilproduksjon, trearbeid, gull og sølv smiing. Arkitektur Chan Chan består av ti kongelige kvartaler. Da kongen døde, ble kvarteret forlatt og et nytt ble bygget for den neste kongen. Den arkitektoniske formen til Chan Chan viser at det var en sterk inndeling med forskjellige sosiale klasser, som bodde i forskjellige områder og bygninger i henhold til sin økonomiske evne. De kongelige kvartalene er for eksempel beskyttet av murer på opptil 13 meters høye og har bare én inngang, noe som gjorde det enkelt å kontrollere inn- og utgang. De kongelige kvarterene har en rektangulær form og er orientert nord-sør. Hovedinngangen er mot nord. Det er tydelig at de er konstruert med høy grad av planlegging og alle er delt inn i tre sektorer. Innvendig er kvarterene organisert i tre sektorer, nordre, midtre og søndre. Kvartalene har en lignende inndeling innvendig, det er torg, mottaksrom, lagerrom, områder for gravplass og brønner for vannforsyning. Det arkeologiske stedet, som dekker et område på omtrent 20 kvadratkilometer, regnes som det største i verden bygget av leire. Tschudi-palasset Tschudi-palasset viser viktigheten av vann, spesielt havet, og den religiøse kulten som eksisterte i Chimu-kulturen. De høye relieffene på veggene viser fisk. Relieffene viser også bølger, romber (fiskegarn), pelikaner og anzumitos (en type sjøløve). Dette kystsamfunnet ble styrt av den store Chimucapac og ble holdt sammen av en sosial kontroll som hadde oppstått fra nødvendigheten av å administrere tilgangen til vann, samt å kunne møte eksterne trusler. Palasset hadde en enkelt inngang og veggene er opptil 12 meter høye, bredere nederst (5 meter) enn på toppen (1 meter) for å unngå skader fra de hyppige jordskjelvene. Navnet ble gitt av europeiske forskere, oppkalt etter Johann Jakob von Tschudi, som beskrev Chan Chan på 1800-tallet. Etappevis utvikling Chan Chan ble ikke bygget på en gang. Gjennom studier av adobe-steinene har det blitt fastslått at byen ble bygget i tre etapper. Den første, som tilsvarer den indre kjernen, dannes av nabolagene Uhle og Chayhuac. Deretter vokste byen mot vest, gjennom og Laberinto. Den siste, Tello, er den første som har den indre delen delt inn i tre deler. I fase to ble "Gran Chimu" og bygningene i den nordlige og vestlige sektoren bygget. Fase tre er preget av byggingen av de gjenværende kongelige kvartalene. Nabolaget er oppkalt etter arkeologene som utførte utgravningene, arkeologene Max Uhle og Julio C. Tello. Byggematerialer Murene er bygget på en 50 cm høy grunnmur, som fungerer som fundament for murene av quincha (leire forsterket med sukkerrørstengler), med et tak av samme materiale, støttet av trestenger. Rester av peiser og husholdnings keramikk er funnet. Materialer funnet i området ble brukt til å bygge byen. På samme måte ble de kongelige kvartalene bygget av leirvegger på en base av steiner sammenføyet med tørket leire. Veggene er bredere nederst og smalere øverst. For å bygge gulv, ramper og plattformer og fylle veggene ble deler av leirstein, jord, steiner og andre rester brukt. Tre ble brukt til å lage søyler, støtter og buer. Sukkerrør og lignende planter ble også brukt, blant annet. Takene var flettet med halm. En av detaljene som besøkende beundrer er skjønnheten, variasjonen og mengden av vegger dekorert med høye relieffer. Disse ble laget med former og dekorerer veggene i gårdsplassene og passasjene i kvartalene. De vanligste motivene er geometriske mønstre, men mønstre med bølger, fisk og fugler er også vanlige. Vannforsyning Vannforsyningen i Chan Chan ble forsynt av mer enn 140 brønner, hvorav 60 % lå i omerådet med de kongelige kvartalene, 12 % i boligkvarterene hvor omtrent 90 % av befolkningen bodde. Bilder Referanser