פיסאק

פיסאק (בספרדית: Písac או Pisac) היא עיירה בפרו, השוכנת בעמק הקדוש של אימפריית האינקה, על גדות נהר האורובמבה. פיסאק ידועה בעיקר בזכות שרידי העיר האינקיים שבה ובזכות השוק הגדול הפועל בה, המושך תיירים רבים מן העיר הסמוכה קוסקו. היסטוריה שרידים של כלי חרס מתרבויות הלוקרה והקילקה שהתגלו באזור מעידים כי אזור פיסאק היה מיושב במשך תקופה ארוכה. יישוב קדום, שככל הנראה קדם לאימפריית האינקה, התקיים על המדרון שבין יובלי קיטמאיו (Quitamayo) וצ'ונגו (Chongo) של נהר וילקנוטה. תושבי היישוב גידלו את יבוליהם על טרסות חקלאיות וכן במישור ההצפה של הנהר. בשלב מאוחר יותר, לאחר שפחת איום הפלישות מצד שבטים שכנים, עברו התושבים להתגורר סמוך לדרך הראשית שחיברה בין קוסקו לבין אורקוס (Urcos). לאחר שאימפריית האינקה כבשה את האזור, הוקם מתחם אינקי גדול על רכס הרים המשקיף על המקום שבו שוכנת העיירה דהיום. הדעה הרווחת בקרב החוקרים היא שהמתחם נבנה בידי קיסר האינקה פאצ'אקוטי (1438–1471/1472), לא לפני שנת 1440. חוקרים רבים, ובהם קים מקווארי , סבורים כי פאצ'אקוטי ייעד את המתחם לשימושים מגוונים: ארמון מגורים, מבצר, מצפה כוכבים, ומרכז פולחני. המתחם האינקי עליו מתבססת פיסאק בהווה שירת את הפנקה (משפחתו וצאצאיו של שליט האינקה), ושימש מקום מפלט מלכותי מבודד הרחק מקוסקו בו יכלו פאצ'אקוטי ואנשי האצולה לנוח בין מסעות מלחמה. כמו כן, פאצ'אקוטי נהג לקיים שם טקסים דתיים ופולחניים, להשתמש בו כמקלט בעת סכנה, ואף להנציח את ניצחונותיו על בני הקויוס (Cuyos). חרף גודלו וקרבתו לקוסקו, המתחם האינקי אינו מוזכר בכתביהם של אף אחד מן המתעדים הספרדים. בראשית שנות ה-30 של המאה ה-16 החריבו פרנסיסקו פיסארו והכובשים הספרדים את המתחם האינקי. העיירה המודרנית פיסאק הוקמה בשנות ה-70 של המאה ה-16 בעמק שמתחת לשרידי המתחם האינקי, ביוזמת המשנה למלך פרנסיסקו דה טולדו. התיאור המודרני הראשון של פיסאק הופיע בשלהי המאה ה-19, כאשר הדיפלומט והחוקר האמריקאי אפרים ג'ורג' סקווייר (1821–1888) – ששימש נציב ארצות הברית בפרו – ביקר במקום ותיאר בפירוט את שרידי המתחם האינקי בספרו שראה אור בשנת 1877. גם המדען וחוקר הארצות האוסטרי-צרפתי שארל וינר (1851–1919) ביקר בפיסאק, ותיאר את מסעותיו בספרו "Perou et Bolivie", שפורסם בפריז בשנת 1880. גאוגרפיה העיירה שוכנת במחוז פיסאק שבפרובינציית קלקה , בקצהו הדרומי של העמק הקדוש, בגובה של 2,972 מטרים מעל פני הים, כ-32 קילומטרים צפון-מזרחית לקוסקו. פיסאק משתרעת משני עבריו של נהר וילקנוטה, אולם רוב שטחה הבנוי נמצא על הגדה הימנית של הנהר. תוכניתה העירונית מבוססת על רשת רחובות שתי וערב, שמרכזה בכיכר פלאזה קונסטיטוסיון ("Plaza Constitución"; בעבר פלאסה דה ארמאס, Plaza de Armas). במשך שנים רבות ניצב במרכז הכיכר עץ פיסונאי (pisonay) גדול, שהיה מסמליה הבולטים של העיירה, עד שנהרס בסופת רעמים בשנת 2013. האתר הארכאולוגי בפיסאק האתר הארכאולוגי בפיסאק הוא מן החשובים והמתוירים ביותר בעמק הקדוש של אימפריית האינקה, וממוקם ממזרח לרכס וילקבמבה . כמקובל באדריכלות האינקה, ערים רבות תוכננו על בסיס צורות של בעלי חיים. לפי אחת ההשערות, האתר הארכאולוגי פיסאק עוצב בדמות טינמו מקושט (Nothoprocta ornata) ממשפחת הטינמיים, בהתאם למשמעות שמו המקורי בקצ'ואה – "p'isaqa". האתר מחולק לשני אזורים עיקריים: העיר העתיקה, השוכנת במעלה ההר וכוללת את השרידים הארכאולוגיים מתקופת אימפריית האינקה; והעיירה המודרנית שבעמק, אשר נוסדה בתקופת הקולוניאליזם. כיכר השוק המרכזית של העיירה היא מוקד תיירותי ססגוני, שבו נמכרות עבודות יד ומוצרי אומנות מקומיים. העיירה ידועה גם בזכות המצפה האסטרונומי שבה. האדריכלות בפיסאק משלבת יסודות אינקאיים וקולוניאליים, שכן היא נבנתה על גבי שרידי היישוב הילידי ביוזמת המשנה למלך פרו פרנסיסקו דה טולדו. במקום מתקיימות מיסות בשפת קצ'ואה, בהשתתפות בני הקהילה הילידית וראשי הקהילות המקומיות (varayocs). כמו כן, ניתן להתרשם ממערכת הטרסות החקלאיות, המדגימה את הפתרונות ההנדסיים שפיתחו בני האינקה לעיבוד אדמותיהם במדרונות ההרים. פיסאק היא אחד מאתרי התיירות הבולטים באזור קוסקו. יחד עם אויאנטאיטמבו ומאצ'ו פיצ'ו היא מהווה חלק ממסלול האתרים הארכאולוגיים של קוסקו, שהוא מקור ההכנסה העיקרי של תושבי העיירה. תיירות לצד האתר האכאולוגי בעיירה, פיסאק היא מוקד משיכה ניכר לתיירות. בין המוקדים המרכזיים בעיר ניתן למנות את: מוזיאון פיסאק הקהילתי (Comunitario de Pisac) – מוזיאון שנפתח ב-2009 ומציג את מסורות הקדרות והטקסטיל של קהילות הקצ'ואה המקומיות. חלק מהמוזיאון מוקדש לתרבות האינקה באזור, מהתקופה הקדומה ועד להתפשטות האימפריה במאות ה־15–16, וכולל כלי חרס, שרידים ואף מומיות אינקה. כנסיית סן פדרו אפוסטולו (Iglesia San Pedro Apóstolo) – כנסייה בכיכר העירונית של פיסאק, שנבנתה על יסודות אינקה ושוקמה לאחר רעידת אדמה ב-1950. בהמשך נהרסה חלקית ושוחזרה בסגנון הקולוניאלי המקורי, מה שעורר מחלוקת בקרב תושבי העיירה. הגן הבוטני פליפה מרין מורנו (Jardín Botánico) – גן בוטני היסטורי שהוקם ב-1917 בידי הבוטנאי והחוקר הפרואני פליפה מרין מורנו. הגן כולל אוסף צמחים שנאסף במשך שנים באמצעות קשרים עם מוסדות וחוקרים ברחבי העולם. שוק פיסאק (Pisac Market) – אחד השווקים המפורסמים בפרו, הידוע בעיקר במלאכות יד, מזכרות ומוצרי טקסטיל. ימי השוק הרשמיים הם שלישי, חמישי וראשון, כאשר ביום ראשון מגיעות גם קהילות קצ'ואה מהסביבה למכור תוצרת חקלאית מקומית. מקדש סניור דה הואנקה (Santuario del Señor de Huanca) – מקדש נוצרי מהמאה ה-18 השוכן כ-8 ק"מ מפיסאק. האתר הפך למרכז לפולחן דתי, במיוחד בחודש ספטמבר, אז מגיעים אליו מאמינים רבים למטרות דתיות. קישורים חיצוניים ביאורים הערות שוליים