האזור האוטונומי של בוגנוויל

בוגנוויל (בטוק פיסין: Bogenvil), רשמית האזור האוטונומי של בוגנוויל (טוק פיסין: Otonomos Region bilong Bogenvil), הוא אזור אוטונומי בפפואה גינאה החדשה. האי הגדול ביותר באזור הוא האי בוגנוויל, והוא כולל גם את האי בוקה ומספר איים ואטולים מרוחקים. בירת האזור היא בוקה , הממוקמת על האי בוקה. בשנת 2011 מנתה אוכלוסיית האזור כ-250,000 תושבים. הלינגואה פרנקה של בוגנוויל היא טוק פיסין, בעוד שמגוון שפות אוסטרונזיות ושפות מזרח פפואניות ופולינזיות מדוברות בו גם כן. מבחינה גאוגרפית האיים בוגנוויל ובוקה מהווים חלק מארכיפלג איי שלמה, אך הם נפרדים מבחינה פוליטית מהמדינה העצמאית איי שלמה. מבחינה היסטורית, בוגנוויל ובוקה, יחד עם האיים צ'ויסול, סנטה איזבל, השורטלנדס ואונטונג ג'אווה, שהם כולם כיום חלק ממדינת איי שלמה, היוו את הפרוטקטורט הגרמני של איי שלמה, האזור הגאוגרפי שכונה מאוחר יותר בשם צפון איי שלמה. במהלך התקופה הקולוניאלית נכבש האזור על ידי הגרמנים, האוסטרלים, היפנים והאמריקאים לתקופות שונות. מקור שמו של האזור באדמירל הצרפתי לואי אנטואן דה בוגנוויל, שהגיע אליו ב-1768. הבדלנות הבוגנווילית מתוארכת לשנות ה-60 של המאה ה-20, והרפובליקה של שלמה הצפונית הוכרזה זמן קצר לפני עצמאותה של פפואה גינאה החדשה ב-1975. בשנה שלאחר מכן היא הושקעה בפפואה גינאה החדשה. הסכסוך על מכרה פנגונה הפך לטריגר העיקרי למלחמת האזרחים בבוגנוויל (1988–1998) בין ממשלת המעבר הבוגנווילית לממשלת פפואה גינאה החדשה, שהביאה למותם של עד 20,000 בני אדם. הסכם שלום הביא להקמת ממשלת בוגנוויל האוטונומית. בסוף 2019 נערך משאל עם לא מחייב לעצמאות, בו הצביעו 98.31% לעצמאות ולא להמשך אוטונומיה בתוך פפואה גינאה החדשה. כתוצאה מכך, הרשויות האזוריות מתכוונות להפוך לעצמאיות עד סוף 2027, בכפוף לאשרור ממשלת פפואה גינאה החדשה. אם תאושר הקמת המדינה, הבירה עשויה לעבור מבוקה בחזרה למיקומה הקודם, אראווה . היסטוריה פרהיסטוריה בוגנוויל מיושב על ידי בני אדם במשך 29,000 שנים לפחות, על פי עדויות שהתקבלו ממערת קילו באי בוקה. עד לפני כ-10,000 שנה, במהלך מקסימום הקרח האחרון, היה אי בודד המכונה "בוגנוויל רבתי" שהתפרש מהקצה הצפוני של האי בוקה ועד לאיי נגלה מצפון לגוודלקנל. התושבים הראשונים של בוגנוויל היו אוסטרלו-מלנזים שהגיעו ככל הנראה מארכיפלג ביסמרק. לפני כ-3,000 שנה הביאו עמים אוסטרונזיים את תרבות לאפיטה לאיים, כולל כלי חרס, חקלאות וחיות מבויתות כמו חזירים, כלבים ותרנגולות. הן שפות אוסטרונזיות והן שפות לא אוסטרונזיות מדוברות באיים עד היום, אולם היה ערבוב משמעותי בין האוכלוסיות עד כדי כך שהבדלים תרבותיים וגנטיים אינם קשורים עוד לשפה. היסטוריה קולוניאלית האירופים הראשונים שראו את בוגנוויל של ימינו היו החוקרים ההולנדים וילם סכאוטן ויאקוב לה מייר, שהבחינו באטול טאקו ובאי ניסאן ב-1616. קצין הצי הבריטי פיליפ קרטרט ראה את האי בוקה ב-1767 וגם ביקר במה שהפך לאיי קרטר. בשנת 1768 הפליג האדמירל הצרפתי לואי אנטואן דה בוגנוויל לאורך החוף המזרחי של האי הנושא כעת את שמו. הקיסרות הגרמנית, שכבר החלה לפעול בגינאה החדשה, סיפחה את בוגנוויל של ימינו ב-1886, לאחר שהסכימה עם הממלכה המאוחדת לחלק את ארכיפלג איי שלמה ביניהם. מדינת חסות גרמנית על האיים הצפוניים הוקמה מאוחר יותר באותה שנה, בעוד שהפרוטקטורט הבריטי הוקם רק ב-1893. הגבול הראשוני בין שתי הטריטוריות היה דרומי הרבה יותר, כאשר האי צ'ויסול, האי סנטה איזבל, אונטונג ג'אווה, איי שורטלנד וחלק מאיי נגלה נכללו בחלק הגרמני. באמנה המשולשת משנת 1899 נמסרו האיים הללו לבריטניה וכך נקבע הגבול שמשמש היום בין פפואה גינאה החדשה לבין איי שלמה. איי שלמה הגרמניים נוהלו דרך גינאה החדשה הגרמנית, אם כי נוכחות מנהלית קמה באזור רק אחרי כמעט שני עשורים. לתחנה המנהלית הגרמנית בקייטה, שהוקמה ב-1905, קדמה משלחת מאריסטית, שהצליחה להמיר את רוב תושבי האי לקתוליות. המטע המסחרי הראשון הוקם ב-1908, אך לסיפוח הגרמני הייתה השפעה כלכלית מועטה. חיל המשלוח הימי והצבאי האוסטרלי כבש את בוגנוויל בדצמבר 1914, כחלק מהכיבוש האוסטרלי של גינאה החדשה הגרמנית במלחמת העולם הראשונה. חוזה ורסאי משנת 1919 הקים את הקולוניה לשעבר כמנדט חבר הלאומים, שנוהל על ידי אוסטרליה כטריטוריה של גינאה החדשה. בשנת 1920 הוקם ממשל אזרחי, ולאחר מכן גורשו אזרחים גרמנים ורכושם הופקע. מספר משלחות ענישה התקיימו במהלך הממשל הגרמני והאוסטרלי. בתקופה הקולוניאלית חלו שינויים משמעותיים בתרבותם של תושבי האי. ב-1942 פלשה האימפריה היפנית לבוגנוויל. היפנים השתמשו באי כבסיס תמיכה לפעולות בדרום-מערב האוקיינוס השקט במהלך מלחמת העולם השנייה. הפלישה הנגדית של בעלות הברית הביאה לאבדות כבדות, החל מ-1943, ולאף מדינה לא הייתה שליטה מלאה באיים עד 1945. לאחר המלחמה שילבה ממשלת אוסטרליה את בוגנוויל ואת שאר המנדט בטריטוריה של פפואה וגינאה החדשה, קודמתה המיידית של פפואה גינאה החדשה של ימינו. היסטוריה מודרנית פפואה גינאה החדשה קיבלה את עצמאותה מאוסטרליה ב-1975. מכיוון שבוגנוויל עשירה בנחושת וזהב הוקם בפנגונה מכרה גדול בתחילת שנות ה-70. מחלוקות של תושבים אזוריים עם החברה המייסדת על השפעות סביבתיות שליליות, אי חלוקת הטבות כספיות ושינויים חברתיים שליליים שהביא המכרה הביאו לתחייה מקומית של תנועה בדלנית שהייתה רדומה. פעילים הכריזו על עצמאותה של רפובליקת שלמה הצפונית ב-1975 וב-1990, אך בשתי הפעמים כוחות הממשלה דיכאו את הבדלנים.[דרוש מקור] מלחמת אזרחים בשנת 1988 הגביר הצבא המהפכני של בוגנוויל (BRA) את פעילותו באופן משמעותי. ראש הממשלה, סר רבי נמליו, הורה לכוח ההגנה של פפואה גינאה החדשה (PNGDF) לדכא את המרד, והסכסוך הסלים למלחמת אזרחים. ה-PNGDF נסוג מתפקידי קבע בבוגנוויל ב-1990, אך המשיך בפעולה צבאית. הסכסוך כלל קבוצות תומכות עצמאות ואת PNGDF. על פי הערכות המלחמה גבתה בין 15,000 ל-20,000 הרוגים. בשנת 1996 שכר ראש הממשלה סר ג'וליוס צ'אן את Sandline International, חברה צבאית פרטית שבעבר הייתה מעורבת באספקת שכירי חרב במלחמת האזרחים בסיירה לאון, כדי לדכא את המרד. הסכם שלום ואוטונומיה סכסוך בוגנוויל הסתיים בשנת 1997 לאחר משא ומתן בתיווך ניו זילנד. בשנת 2000 נחתם הסכם שלום, במסגרתו פורז והאזור והוקמה ממשלת בוגנוויל אוטונומית. הצדדים הסכימו לקיים משאל עם בשאלה האם האי צריך להפוך לעצמאי פוליטית. בשנת 2015 הודיעה אוסטרליה כי תקים נציגות דיפלומטית בבוגנוויל. בשנת 2016, לאחר התנגדות ממשלת פפואה גינאה החדשה, הודיעה אוטרליה כי ביטלה את התוכניות הללו משאל עם לעצמאות בשנת 2019 נערך משאל עם לא מחייב לעצמאות, בו הצביעו 98.31% בעד עצמאות. כתוצאה מכך, הרשויות האזוריות מתכוונות להפוך לעצמאיות בין השנים 2025–2027. גאוגרפיה מחוז בוגנוויל כולל את צפון ארכיפלג שלמה עם האי בוגנוויל. הגבול בין פפואה גינאה החדשה לאיי שלמה נמצא ממש דרומה באמצע 9 ק"מ מצר המפריד בינו לבין איי שורלנד. האי שלמה צ'ויסול הוא 30 ק"מ דרומה יותר.[דרוש מקור] האי בוקה נמצא צפונית לבוגנוויל, ומופרד על ידי מצר צר. האזור כולל איים ואטולים מרוחקים יותר: האיים הירוקים והאי הראשי שלהם ניסאן. איי קרטרט. אטול טאקו. אטול נוקומאנו. איי נוגוריה, נחלה פולינזית. השטח מהווה ארכיפלג באוקיינוס השקט ששטחו 9,384 קילומטר רבוע.[דרוש מקור] ממשל ופוליטיקה הבחירות לממשלה האוטונומית הראשונה נערכו במאי וביוני 2005. יוסף קאבוי, מנהיג תנועת העצמאות, נבחר לנשיא, אך הוא נפטר בזמן כהונתו ב-6 ביוני 2008. לאחר בחירות ביניים לממלא מקום, נבחר ג'ון מומיס לנשיא ב-2010 לכהונה של חמש שנים. מומיס תמך באוטונומיה בתוך מערכת יחסים עם ממשלת פפואה גינאה החדשה. ישמעאל טורואמה , מנהיג מורדים לשעבר, נבחר לנשיא בוגנוויל ב-23 בספטמבר 2020. חוקת בוגנוויל מציינת כי ממשלת בוגנוויל האוטונומית תהיה מורכבת משלוש רשויות: רשות מבצעת: נשיא האזור האוטונומי של בוגנוויל שיושב ראש המועצה המבצעת של בוגנוויל. רשות מחוקקת: בית הנבחרים של בוגנוויל (39 חברים נבחרים, הנשיא ויושב הראש). רשות שופטת: בתי המשפט בבוגנוויל, כולל בית המשפט העליון. עיר הבירה היא בוקה , שהפכה למרכז השלטון לאחר שאראווה נפגעה במהלך מלחמת האזרחים בבוגנוויל . מעמדה של בוקה נחשב זמני, והממשלה מחליטה על מיקומה של בירה קבועה. משאל העם לעצמאות 2019 ערך מורחב – משאל העם על עצמאות בוגנוויל (2019) השלב האחרון בהסכם השלום של בוגנוויל היה קיומו של משאל עם לא מחייב לעצמאות. ממשלות בוגנוויל ופפואה גינאה החדשה ניהלו את משאל העם במשך שבועיים, מ-23 בנובמבר עד 7 בדצמבר 2019. שאלת משאל העם הייתה בחירה בין אוטונומיה גדולה יותר בתוך פפואה גינאה החדשה לבין עצמאות מלאה. למעלה מ-98% מהקולות הכשרים בחרו בעצמאות. המשא ומתן בין פפואה גינאה החדשה לבוגנוויל על עתידה של בוגנוויל החל ב-17 במאי 2021. בעוד טורואמה הצהיר על רצון שבוגנוויל תהפוך לעצמאית עד יוני 2025, הזהיר ראש ממשלת פפואה גינאה החדשה, ג'יימס מרפה, מפני קביעת לוח זמנים ספציפי. ב-7 ביולי 2021 הוכרז כי בוגנוויל תהפוך לעצמאית עד סוף 2027 בכפוף לאישור הפרלמנט של פפואה גינאה החדשה. מחוזות ואזורי שלטון מקומיים האזור מחולק לשלושה מחוזות, המחולקים בעצמם לאזורי שלטון מקומי. למטרות מפקד אוכלוסין, האזורים מחולקים למחלקות, ואלו ליחידות מפקד. דמוגרפיה דת הרוב הגדול של תושבי בוגנוויל הם נוצרים, כאשר לפי הערכות 70% הם רומים-קתולים ומיעוט ניכר הוא בכנסייה המאוחדת הפרוטסטנטית של פפואה גינאה החדשה. לכנסייה הקתולית יש דיוקסיה משלה באזור ("Dioecesis Buganvillensis"). הקתדרלה והכנסייה הראשית מוקדשות לגברת העלייה, והן נמצאות באי בוקה. בסך הכל ישנן 33 קהילות קתוליות באזור. שפות חוקת בוגנוויל, הכתובה באנגלית, אינה מציינת שפה רשמית, אך היא קוראת לתרגם ספרות חוקתית לטוק פיסין ולכמה שיותר שפות מקומיות תוך עידוד "פיתוח, שימור והעשרת כל שפות בוגנוויל". השפה האוסטרונזית המדוברת ביותר היא האליה והניבים שלה, המדוברת באי בוקה ובחצי האי סלאו שנמצא בצפון בוגנוויל. שפות אוסטרונזיות אחרות כוללות את נהאן, פטאטס, סולוס, סאפוסה, האהון וטינפוץ, כולן מדוברות ברבע הצפוני של בוגנוויל, בוקה והאיים הסובבים אותם. שפות אלו קשורות בקשר הדוק. באנוני וטוראו הן שפות אוסטרונזיות שאינן קשורות לראשונות, והן מדוברות באזורי החוף של מרכז ודרום בוגנוויל. באטול טאקו הסמוך מדוברת שפה פולינזית באותו שם. כלכלה אחוז קטן מכלכלת האזור מגיע מכרייה. רוב הצמיחה הכלכלית מגיעה מחקלאות וחקלאות ימית. המגוון הביולוגי של האזור, שהוא אחד החשובים ביותר באוקיאניה, מאוים מאוד על ידי פעילות הכרייה, שגרמה לתסיסה אזרחית באזור פעמים רבות. בינואר 2018 הוקפא המורטוריום על מכרה אחד על ידי ממשלת פפואה גינאה החדשה במטרה להרגיע תסיסה אזרחית נגד כרייה באזור. בבוגנוויל היה אחד ממכרות הנחושת הפתוחים הגדולים בעולם, מכרה פנגונה, מ-1972 עד 1989, שבמשך שנים רבות ייצר חלק גדול מהתוצר הלאומי הגולמי של פפואה גינאה החדשה. המכרה הופעל על ידי החברה האוסטרלית Bougainville Copper (BCL). פפואה גינאה החדשה מחזיקה ב-19.1% ממניות החברה.[דרוש מקור] כתוצאה ממלחמת האזרחים וסגירת המכרה בכוח על ידי המורדים, ירדו הכנסות ממשלת פפואה גינאה החדשה ב-20%. יש תקווה לפתיחה מחדש בסופו של דבר של מכרה פנגונה. המשא ומתן לפתיחה מחדש של מכרה פנגונה החל במרץ 2006 עם שיחות בין שר המכרות של פפואה גינאה החדשה, סם אקואיטאי, לבין תאגיד ריו טינטו, חברת האם של BCL, בלונדון. כמה נציגים של בעלי קרקעות באזור פנגונה הסכימו שוב ושוב לחדש את פעולות הכרייה, אך דרשו פיצויים גדולים ממפעילת המכרה BCL.[דרוש מקור] התשואות משני ענפי היצוא העיקריים, קקאו וקופרה, חזרו לרמות שלפני מלחמת האזרחים ב-2007. מטעים מסחריים בקנה מידה גדול, שהופעלו ברובם על ידי אירופאים, אסייתים, כנסיות ותאגידים, שהיו אחראים לנתח משמעותי מהייצור לפני מלחמת האזרחים, משמשים כעת מפעילים מקומיים פרטיים וקטנים יותר. אזור בוגנוויל מייצר הכי הרבה קקאו בפפואה גינאה החדשה. ב-2001 נמצא כי למשקי בית המגדלים קקאו הכנסה ממוצעת של 215 דולר אמריקאי לשנה. טרמיטים הם מזיקים חקלאיים נפוצים בבוגנוויל. Microcerotermes biroi ו-Nasutitermes novanimhebridarum הם מזיקים לקוקוס, ו-N. novanimhebridarum הוא מזיק לקקאו. טרמיטים מזיקים רבים נוטים להיות דומים לאלו באיים הסמוכים. תרבות סמלים לאומיים חוק שהועבר על ידי האספה המחוזית – חוק הדגל, הסמל וההמנון של בוגנוויל 2018 – אישר את המעמד הרשמי של דגל בוגנוויל וסמל בוגנוויל. שניהם מציגים תיאורים מסוגננים של האופה (Upe), כיסוי ראש מסורתי שלבשו גברים בחלקים של בוגנוויל כדי לסמל את המעבר שלהם לבגרות. החוק גם קבע את "בוגנוויל שלי" כהמנון האזור. ספורט הרוגבי ליג בבוגנוויל מנוהל על ידי ארגון רוגבי פוטבול ליג בוגנוויל (BRFL) המקושר לליגה של פפואה גינאה החדשה (PNGRFL). מספר בוגנוויליאנים שיחקו בנבחרת הלאומית של פפואה גינאה החדשה. FC בוגנוויל היא קבוצת כדורגל המשחקת בליגת העל של פפואה גינאה החדשה מאז 2019, אף על פי שהיא משחקת בפורט מורסבי ולא בבוגנוויל. בשנת 1977 זכתה קבוצה בוגנווילית באליפות המדינה בכדורגל. התאחדות הכדורגל של בוגנוויל נקלעה לעימותים שונים עם התאחדות הכדורגל של פפואה גינאה החדשה. במהלך שנות ה-70 וה-80 שיחקו קבוצות מבוגנוויל נגד אזורים אחרים באליפויות פפואה גינאה החדשה בפוטבול אוסטרלי, קריקט והוקי שדה. אגרוף פופולרי בבוגנוויל, והאזור זכה באליפות המדינה באגרוף לשנת 2017. שחקנית הנטבול הבוגנוויליאנית מאלטה רוברטס שיחקה באופן מקצועי באוסטרליה וייצגה את נבחרת פפואה גינאה החדשה במשחקי חבר העמים הבריטי. קישורים חיצוניים ממשלת בוגנוויל האוטונומית לשכת ההשקעות של Bougainville Inward הטקסט המלא של הסכם השלום בבוגנוויל חוקת בוגנוויל משאבי פיוס-פרויקט בוגנוויל מהפכת הקוקוס, סרט תיעודי על צבא המהפכה של בוגנוויל. "ראיון עם פרנסיס אונה" (1997) – תאגיד השידור האוסטרלי של ויין קולס-ג'ינס. הערות שוליים