Ind

Ind (sanskrt: सिन्धु Sindhu) jest prekogranična rijeka Azije i transhimalajska rijeka Južne i Centralne Azije. najvažnija, a i najduža rijeka u Pakistanu. Ukupna dužina rijeke je 3120 km. Ind izvire u blizini jezera Mansarovar na tibetanskoj visoravni, sjeveroistočno od planine Kailashi, teče kroz Džamu i Kašmir u Indiji i kroz sjeverna područja Pakistana, pa prema jugu kroz Pakistan gdje se, u blizini grada Karačija, ulijeva u Arapsko more. Rijeka ima ukupnu drenažnu površinu od oko 1.120.000 km2. Njen procijenjeni godišnji protok iznosi oko 243 km3, što je čini jednom od 50 najvećih rijeka na svijetu u smislu prosječnog godišnjeg protoka. Njena pritoka na levoj obali u Ladaku je rijeka Zanskar, a njena lijeva pritoka u ravnicama je reka Panjnad koja se formira uzastopnim ušćem pet rijeka Pandžaba, odnosno rijeke Chenab, Jhelum, Ravi, Beas i Sutlej. Njegove glavne pritoke na desnoj obali su rijeke Shyok, Gilgit, Kabul, Kurram i Gomal. Počinje u planinskom izvoru i napaja se glečerima i rijekama u lancu Himalaja, Karakoruma i Hindu Kusha, rijeka podržava ekosisteme šuma umjerenog pojasa, ravnica i sušnih predjela. Sjeverni dio doline Inda, sa svojim pritokama, čini regiju Pandžab u južnoj Aziji, dok donji tok rijeke završava velikom deltom u južnoj provinciji Sindh u Pakistanu. Rijeka je historijski bila važna za mnoge kulture u regionu. Treći milenijum p. n. e. doživio je uspon civilizacije doline Inda, glavne urbane civilizacije bronzanog doba. Tokom 2. milenijuma p. n. e, region Pandžaba se pominje u himnama Rigveda kao Sapta Sindhu i u religioznim tekstovima Aveste kao Sapta Hindu (oba termina znače "sedam rijeka"). Rana historijska kraljevstva koja su nastala u dolini Inda uključuju Gandharu i dinastiju Ror iz Sauvira. Rijeka Ind je došla u svijest zapadnog svijeta u klasičnom periodu, kada je kralj Darije od Perzije poslao svog grčkog podanika Scylaxa od Caryande da istraži rijeku, c. 515 p. n. e. Ind prolazi kroz velike kanjone (5000 – 5100 m) između masiva "Nanga Parbat". Brzo teče kroz "Hazaru", a onda je prepriječen branom kod Rezervoara "Tarbela". Rijeka Kabul utiče u njega kod Attocka. Ostatak njegovog toka prema moru je u ravnicama Pandžab i Sindh, a onda rijeka dobija spori tok, meandrira i stvara mnoge rukavace. Rijeka Panjnad utiče u Ind kod Mithankota. Od Mithankota je rijeka nekada bila nazivana Satnad (Sat = sedam, Nadi = rijeka) zato što je nosila vodu rijeka Kabul, Ind i pet rijeka iz Punjaba. Ind, poslije prolaska kroz "Hiderbad", završava u velikoj delti istočno od Karačija. Ind je jedna od nekoliko rijeka u svijetu koje imaju riječne plimne valove. Sistem Inda uglavnom vodom napune snijeg i ledenjaci Karakoram i Hindu Kush i sa himalajskih brda Tibeta, Kašmira i sjevernih područja Pakistana. Na tok Inda znatno utiču i godišnja doba - mnogo je manje vode u zimskom periodu, dok u ljetnim mjesecima, u vrijeme monsuna Ind poplavljuje svoje obale. Ind, sa svojim vodenim resursima, podržava rad mnogih fabrika teške industije i predstavlja glavni izvor pitke vode u Pakistanu, pa je tako žila kucavica - ključna rijeka za ekonomiju Pakistana - posebno za žitnicu provincije Pendžab i Sinda, u kojima se proizvodi i najveći dio poljoprivrednih proizvoda Pakistana. Ind se službeno naziva Nacionalnom rijekom Pakistana. Etimologija Ova rijeka je bila poznata starim Indijcima na sanskrtu kao Sindhu, a Perzijancima kao Hindu, koju su jedni i drugi smatrali "graničnom rijekom". Varijacije između ova dva imena objašnjavaju se staroiranskom promjenom zvuka *s > h, koja se dogodila između 850. i 600. p. n. e. prema Asku Parpoli. Iz perzijskog Ahemenidskog carstva, ime je prešlo na Grke kao Indós (Ἰνδός). Rimljani su ga usvojili kao Ind. Ime Indija je izvedeno od imena Inda. Ladaki i Tibetanci rijeku zovu Senge Tsangpo (སེང་གེ་གཙང་པོ།), Balti je zovu Gemtsuh i Tsuh-Fo, Paštuni je zovu Nilab, Šer Me Darja i Amun Samun, a Sin Sahran i Amun Purasin. Savremeni naziv na urdu i hindu jeziku je Sindh (urdu: سِنْدھ, hindi: सिंध), polunaučena posuđenica iz sanskrita. Hidrologija Mjesečni protok u Sukuru Tok Inda promatran je 34 godine (od 1937. do 1970.) u Sukuru, pakistanskoj riječnoj luci koja se nalazi nekih 200 kilometara jugozapadno (nizvodno) od ušća u Sutlej, njegove posljednje velike pritoke. U regiji Sukkur je tok rijeke maksimalan; zapravo, dalje nizvodno, brojni radovi na navodnjavanju uzimaju značajne količine vode iz rijeke, čime se postepeno smanjuje njen protok. Osim toga, nijedna pritoka ne doprinosi povećanju količine protoka vode. U Sukuru, prosječni godišnji protok ili modul rijeke, posmatran u ovom periodu, iznosio je 4.072 m3/s za površinu uzetu u obzir od manje-više 900.000 km2. Količina vode koja se ulijeva u ovaj dijelu sliva, daleko najvažnijeg po protoku (skoro 100% ukupnog toka rijeke), iznosi 143 milimetra godišnje. Geografija Pritoke Opis Rijeka Ind pruža ključne vodne resurse za pakistansku privredu – posebno žitnicu provincije Pandžab, koja čini većinu poljoprivredne proizvodnje u zemlji, i Sinda. Riječ Pandžab znači "zemlja pet rijeka", a pet rijeka su Jhelum, Chenab, Ravi, Beas i Sutlej koje se konačno ulivaju u Ind. Ind također podržava mnoge teške industrije i osigurava glavnu opskrbu pitkom vodom u Pakistanu. Ukupna dužina rijeke varira u različitim izvorima. Dužina koja se koristi u ovom članku je 3.180 km, preuzeta iz Himalajskog atlasa klime i vode (2015). Historijski gledano, indijski Imperial Gazetteer iz 1909. dao je to kao "nešto više od 1800 milja". Kraća cifra od 2.880 km se široko koristi u modernim izvorima, kao i ona od 3.180 km. Moderna Encyclopedia Britannica je prvobitno objavljena 1999. sa kraćim mjerenjem, ali je ažurirana 2015. kako bi se koristila duža mjerenja.[ Obje dužine se obično nalaze u modernim publikacijama; u nekim slučajevima, oba mjerenja se mogu naći u okviru istog rada. Kineska istraživačka grupa objavila je proširenu cifru od oko 3.600 km 2011, na osnovu sveobuhvatnog ponovnog mjerenja sa satelitskih snimaka i zemaljske ekspedicije za identifikaciju alternativne izvorne tačke, ali detaljna analiza još nije objavljena. Krajnji izvor Inda nalazi se na Tibetu, ali postoji određena rasprava o tačnom izvoru. Tradicionalni izvor rijeke je Sênggê Kanbab (Sênggê Zangbo) ili "Lavlja usta", višegodišnji izvor nedaleko od svete planine Kailash, obilježen dugom niskom linijom tibetanskih hortena. U blizini postoji nekoliko drugih pritoka, koje mogu formirati duži tok od Sênggê Kanbaba, ali za razliku od Sênggê Kanbaba, sve zavise od topljenja snijega. Rijeka Zanskar, koja se ulijeva u Ind u Ladakhu, ima veću količinu vode od samog Inda prije te tačke. Alternativno računanje započinje rijeku oko 300 km dalje uzvodno, na ušću rijeka Sengge Zangbo i Gar Tsangpo, koje odvode planinske lance Nganglong Kangri i Gangdise Shan (Gang Rinpoche, Mt. Kailash). Ponovno mjerenje iz 2011. sugeriše da je izvor bilo malo jezero sjeveroistočno od planine Kailash, a ne bilo koja od dvije ranije korištene tačke. Ind zatim teče na sjeverozapad kroz Ladakh (Kašmir pod upravom Indije) i Baltistan i Gilgit (Kašmir pod upravom Pakistana), južno od lanca Karakoram. Rijeke Shyok, Shigar i Gilgit nose glečerske vode u glavnu rijeku. Postepeno se savija na jug i spušta se u ravnice Pandžaba u Kalabaghu, Pakistan. Ind prolazi gigantske klisure duboke 4.500–5.200 metara u blizini masiva Nanga Parbat. Brzo teče preko Hazare i pregrađena je branom na rezervoaru Tarbela. Rijeka Kabul joj se pridružuje u blizini Attocka. Ostatak njene rute do mora je u ravnicama Pandžaba i Sinda, gdje tok rijeke postaje spor i jako upleten. Njoj se pridružuje Panjnad u Mithankotu. Iza ovog ušća, rijeka se nekada zvala rijeka Satnad (sat = "sedam", nadī = "rijeka"), jer je rijeka sada nosila vode rijeke Kabul, rijeke Ind i pet rijeka Pandžab . Prolazeći pored Jamshora, završava u velikoj delti južno od Thatte u provinciji Sindh u Pakistanu. Ind je jedna od rijetkih rijeka na svijetu koja pokazuje plimnu bušotinu. Sistem Inda uglavnom se napaja snijegom i glečerima Himalaja, Karakoruma i Hindukuša. Tok rijeke je također određen godišnjim dobima – on se uveliko smanjuje zimi, dok plavi svoje obale u monsunskim mjesecima od jula do septembra. Postoje i dokazi o postojanom pomjeranju toka rijeke od prahistorije – skrenula je na zapad od ulijevanja u Rann of Kutch i susjednih Banni travnjaka nakon zemljotresa 1816. Od 2011, voda Inda teče u Rann of Kutch za vrijeme poplava probijajući obale. Geologija Ind je postojao prije Himalaja i svoje postojanje je učvrstilo dok su se Himalaji podizali. Rijeka Ind hrani podmorske sendimetne naslage Inda, koji su drugo najveće sedimentno tijelo na Zemlji. Sastoji se od oko 5 miliona km3 materijala koji je erodiran sa planina. Studije sedimenta u modernoj rijeci pokazuju da su planine Karakoram u sjevernom Pakistanu i Indiji najvažniji izvor materijala, a Himalaji daju sljedeći najveći doprinos, uglavnom preko velikih rijeka Pandžaba (Jhelum, Ravi, Chenab , Beas i Sutlej). Analiza sedimenata iz Arapskog mora pokazala je da prije pet miliona godina Ind nije bio povezan s ovim pandžabskim rijekama koje su tekle na istok u Gang i nakon toga bile zarobljene. Raniji radovi su pokazali da su pijesak i mulj iz zapadnog Tibeta dopirali do Arapskog mora prije 45 miliona godina, što implicira postojanje drevne rijeke Ind u to vrijeme. Delta ove proto-Ind rijeke kasnije je pronađena u bazenu Katawaz, na afganistansko-pakistanskoj granici. U regiji Nanga Parbat, smatra se da ogromne količine erozije uzrokovane rijekom Ind nakon hvatanja i preusmjeravanja kroz to područje izvlače stijene srednje i donje kore na površinu. U novembru 2011. satelitski snimci su pokazali da je rijeka Ind ponovo ušla u Indiju i hranila Veliki Rann od Kutcha, Mali Rann od Kutcha]] i jezero u blizini Ahmedabada poznato kao Nal Sarovar. Obilne kiše poplavile su sliv rijeke zajedno sa jezerom Manchar, jezerom Hemal i jezerom Kalri (sve u današnjem Pakistanu). To se dogodilo dva stoljeća nakon što je rijeka Ind pomjerila svoj tok na zapad nakon zemljotresa u Rann od Kutcha 1819. Induansko doba na početku trijaskog perioda geološkog vremena je nazvano po regionu Inda. Reference Dodatna literatura Albinia, Alice. (2008) Empires of the Indus: The Story of a River. First American Edition (20101) W. W. Norton & Company, New York. ISBN 978-0-393-33860-7. Alexander Burnes, A voyage on the Indus, London, 1973 Philippe Fabry, Wandering with the Indus, with Yusuf Shahid (text) Lahore, 1995 Jean Fairley, The Lion River: The Indus, London, 1975 G.P. Malalasekera (1. 9. 2003). Dictionary of Pali Proper Names. 1. Asian Educational Services. ISBN 978-81-2061-823-7. D. Murphy, Where the Indus is Young, London, 1977 Parpola, Asko (15. 7. 2015). The Roots of Hinduism: The Early Aryans and the Indus Civilization (jezik: engleski). Oxford University Press. ISBN 978-0-19-022693-0. Samina Quraeshi, Legacy of the Indus, New York, 1974 Schomberg, Between Oxus and Indus, London, 1935 Francine Tissot, Les Arts anciens du Pakistan et de l'Afghanistan, Paris, 1987 Sir M. Wheeler, Civilisations of the Indus Valley and Beyond, London, 1966 World Atlas, Millennium Edition, p. 265. Vanjski linkovi Indus River watershed map (World Resources Institute) Baglihar Dam issue Arhivirano 17. 6. 2005. na Wayback Machine Indus Wildlife