Kviknes Hotel

Kviknes Hotel ligger i Balestrand ved Sognefjorden i Sogn og Fjordane. Hotellet er medlem av De Historiske Hotel og Spisesteder. Hotellet har 195 værelser som er fordelt på to bygg. Det historiske bygget stod ferdig i 1913 og har 25 værelser, mens bygget fra 1960-årene inneholder 165 værelser. Kviknes var i 1913 Norges største trebygning. I 2008 stod den nye kurs- og selskapsavdelingen ferdig. «Kviknesalen» har møtekapasitet på opptil 450 personer. Hotellet har også flere selskapslokaler og salonger, samt to restauranter og bar. Kunst og kultur er sentrale tema, blant annet inneholder hotellet en rekke kjente malerier og er hovedarena for jazzfestivalen Balejazz. Historie Gjestgiveriet på Holmen ble kjøpt av Ole Kvikne 26. februar 1877. Siden den gang har familien Kvikne eid og drevet hotellet. Hotellet har vært gjennom en rekke utvidelser og renoveringsprosjekter, men likevel er arkitekturen på de to bygningene ivaretatt. Den historiske bygningen ble tegnet og bygget i sveitserstil og ble den største trebygningen i Norge da den stod ferdig. Bygningen fra 1960-årene ble bygget i betong, og arkitekturen på fløyen er preget av den tids senmodernisme. Keisertid Keiser Wilhelm II fikk etter en rekke besøk i Norge øynene opp for Balestrand i 1910. Han stortrivdes i bygden og fant seg godt til rette blant alle kunstnerne som viet seg til nasjonalromantikken. Den 25. juli 1914 satt Keisar Wilhelm i en dragestol hos sin venn Hans Dahl da han fikk meldingen om at første verdenskrig var uunngåelig. I dag står denne stolen i Høivik-salen på Kviknes Hotel, og under setet kan man lese følgende: «Keiser Wilhelm sad i denne stol den 25. Juli 1914 om eftermiddagen kl. 5 til 5 ½ da han med Følge var hos Professor Hans Dahl på Strandheim, Balestrand, Sogn, da krigen kom. Han dro med Hohenzolleren til Kiel da Krigen truet med at bryte mellom Østerig og Serbien. Ultimatumet løb ut kl. 6.» Galleri Eksterne lenker Offisielt nettsted (en) Kviknes hotell – kategori av bilder, video eller lyd på Commons «Kviknes Hotel». Norsk kulturarv. Besøkt 31. juli 2021.