Eid kirke (Nordfjordeid)

Eid kirke er en langkirke fra 1849 i Stad kommune (tidligere Eid kommune) i Vestland fylke. Byggverket er i tre og har 550 plasser. Koret er i øst, hovedinngangen i vest og det er tårn midt over skipet. Bygget er 32,5 meter langt og 15 meter bredt, koret og våpenhuset er 10 meter brede. Det var opprinnelig beregnet 900 sitteplasser og dermed den klart største i Nordfjord. Det er værhane på spiret og skriver seg fra 1722 på den foregående kirken. Interiøret har en del rosemalte dekorasjoner utført av Lars Kinsarvik i 1915 med sterke farger som var typisk for ham. Hans sønn Arne Kinsarvik sto for dekorasjon av prekestolen og brukte faren som modell for apostelen Matteus. Tidligere var interiøret mer nøkternt. Riksvegen går nær kirken og etter en omlegging ble vegen trukket litt bort fra kirkegården. Det er orgel på galleriet. Den har 390 m2 grunnflate. Pipeorgelet er bygget av J. H. Jørgensen i 1961. Altertavlen er laget av Cecilie Dahl og Ole H. Holmøy. Det er to kirkeklokker en fra 1700 og en fra 1903. Kaptein Rolfsen som tegnet Hornindal kirke brukte Eid kirke som forbilde. Samuel Bugge var sogneprest og prost i Eid. Bygging Tømmer til bygget ble felt vinteren 1848 i nærheten og i Markane øst for Hornindalsvatnet. Kirkegårdsmuren var ferdig i 1851 etter at stein ble kjørt til på vinterføre. Stolplassene var ordnet etter matrikkelen med gården Skaugset nærmest koret. Handelsmann Claus Wiese laget tegninger til bygget. Den ble hvitemalt som ny. Gjenstander fra forrige bygg ble tatt vare på og gjenbrukt blant annet kalk og disk av sølv. Prekestolen og døpefonten er i treverk og bevart fra forrige kirkebygg. Det er innvendig galleri og påbygg fra 1915. Ole Løken ledet byggearbeidet. Chr. H. Grosch foreslo i 1847 en åttekantet kirke (slik det var vanlig på Nordvestlandet på den tiden) med inspirasjon fra Borgund og Heddal stavkirker. Tårnet var inspirert av Borgund kirke (nå i Ålesund). Grosch bygget på et forslag fra sogneprest Lie som var inspirert av mønstertegning av Hans Ditlev Linstow. Grosch' forslag ble ikke noe av blant annet fordi det var byggeteknisk krevende. Claus Wiese hentet noen ideer fra forslagene fra Grosch og Lie. Tidligere kirker på Nordfjordeid Det er usikkert hvor lenge det har vært kirke på Nordfjordeid, trolig er det etter Selja det eldste kirkestedet i Nordfjord. Den første kirken på Eid kan ha blitt reist en tid etter hovedkirken på Selje og var trolig en stavkirke slik det var vanlig over hele landet. Kirken er nevnt første gang i 1322 som en fjerdingskirke som etter Gulatingslova var nest viktigst etter hovedkirken; i Nordfjord var bare Eid og Vereide fjerdingskirker. I brev fra biskop Audfinn i 1322 fik presten i Eid i oppdrag å ordne med presten i Selje noe som tyder på Eid var hovedkirke i Nordfjord. Før reformasjonen var det en Mariakirke det vil si viet til jomfru Maria. Etter svartedauden er det lite kildegrunnlag og kirken ble på 1400-tallet omtalt som Mel noe som tyder på at det var en annen tomt (Mel ligger rett nord for dagens kirketomt). Stavkirken kan ha stått på gården Myklebust litt sørøst for den moderne kirkens tomt. Ved bispevisitas i 1323 ble den omtalt som Øyghi kirkja, navnet viser trolig til at dette er stedet der elven fra Hornindalsvatnet renner ut i fjorden. I forbindelse med kirkesalget tidlig på 1700-tallet kom de seks kirkene i Eid på private hender. Presten P.R. Finde kjøpte Eid kirke og senere overtok først lensmann Didrik Madsen og deretter sorenskriver Lars Stub. Stub solgte til sogneprest S.B. Leganger (sogneprest 1769-1792). Enken etter Leganger giftet seg med handelsmannen Peder P. Tonning som solgte til Tollef Lem Ravn (1754-1836). Med det kommunale selvstyret fra 1837 ble det arbeidet for at allmuen skulle eie kirken og den siste eierparten ble innløst i 1858. Tidlig på 1600-tallet var det en laftet korskirke på stedet, trolig oppført en gang etter reformasjonen. Den var 32 alen lang og korsarmene var 12 alen brede med tårn midt over krysset. Koret var innvendig 12 alen langt og 13 alen bredt, mens våpenhust var 9 ganger 9 alen. Det var vanlig med nedsetting av likkister kirkegulvet. Dette bygget brant ned til grunnen i 1689 etter lynnedslag og alt innvendig brant opp, kirkeklokkene fra middelalderen smeltet i den sterke varmen. Metall funnet i branntomten ble brukt til støping av ny klokke. En ny korskirke i laftet tømmer ble reist i 1692 og den var på 280 m2 grunnflate mot 245 m2 for den som brant. Tårnet var omtrent like høyt som kirken reist i 1849, mens mønet var litt lavere. Eksteriør Interiør Referanser Litteratur Aaraas, Margrethe Henden; Djupedal, Torkjell; Vengen, Sigurd; Førsund, Finn Borgen (2000). På kyrkjeferd i Sogn og Fjordane 1. Nordfjord og Sunnfjord. Førde: Selja. s. 99–105. ISBN 82-91722-13-7. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link) Rasmussen, Alf Henry (1993). «Eid kirke, Nordfjordeid». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 321. ISBN 82-75-27022-7. Eksterne lenker Margrethe Henden Aaraas, Sigurd Vengen og Anders Gjerde: Eid kyrkje (Kringom) Fylkesleksikon for Sogn og Fjordane Kunsthistorie.com Arkivert 27. september 2021 hos Wayback Machine. Stad kirkelige fellesråd (no) «Eid kirke (Nordfjordeid)». Kirkesøk. Den norske kirke. (no) «Eid kirke (Nordfjordeid)». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.