Blomstrandøya

Blomstrandøya er en øy, tidligere halvøy, på Svalbard. Øya ligger nordvest på Svalbard i Kongsfjorden, og rett nord for Ny-Ålesund. Den hang sammen med resten av Spitsbergen gjennom Blomstrandbreen fram til de første årene av 1990-årene. Breens resesjon er blitt tolket som et tegn på global oppvarming. Utviklingen har vært nøye overvåket av det vitenskapelige miljø; både nasjonalt og internasjonalt. Den har et areal på ca. 16,4 km². Det høyeste punktet, Irgensfjellet, når 385 moh. og ligger nord/nordøst på øya. Blomstrandbreen ligger over sundet i nordøst. Øya er Svalbards største øy beliggende i en fjord. Omliggende øyer er i øst Gerdøya og i nordøst, foran brefronten, Tjukkholmen. Øya har ikke lenger noe permanent isdekke. Den har en kompakt og rund form og et tverrsnitt på ca. 5 km. Sørvest på øya, ved Peirsonhamna, ligger det forlatte gruvesamfunnet Ny-London. Stedet ble etablert sommeren 1911 for utvinning av marmor av det engelske selskapet Northern Exploration Company. Grunnet problemer med frostsprengning av blokkene ble stedet forlatt i 1920. I 1932 kjøpte den norske stat Northern Exploration Companys eiendom for 100 000 kroner. Noen bygninger ble flyttet til Ny-Ålesund, som ble etablert ca. 5 km sør for denne bosettingen, nordøst på Brøggerhalvøya. Den tidligere halvøya, nåværende øya, har fått navnet sitt etter Blomstrandbreen. Breen er oppkalt etter den norske geologen og kjemikeren Christian Wilhelm Blomstrand (1826–1899). Referanser Eksterne lenker Polarinstiuttets stedsnavnsside