בית הגלוקנשפיל

בית הגלוקנשפיל (בגרמנית: Haus des Glockenspiels) הוא בניין שהוכרז כאתר מורשת בשנת 1973. הוא ממוקם ברחוב בטכרשטראסה בעיר ברמן, והתפרסם בזכות הגלוקנשפיל שלו, העשוי מפעמוני חרסינת מייסן, ובזכות לוחות העץ שעיצב ברנהרד הטגר, המתארים חלוצי ים ותעופה, ומשולבים בחלק מסתובב של המגדל. כיום הבניין מאכלס את ארכיון בטכרשטראסה, את בית הקולנוע אטלנטיס, כמה בתי עסק, ואת הגלוקנשפיל המפורסם עם מגדל התמונות המסתובב. היסטוריה בין השנים 1922 ל-1924, כחלק מעיצוב מחדש של רחוב בטכרשטראסה, הזמין סוחר הקפה מברמן לודוויג רוזליוס את האדריכלים אדוארד סקוטלנד (Eduard Scotland) ואלפרד רונגה (Alfred Runge (Architekt, 1881)) להסב שני מחסנים ישנים למבנה עבור "בנק ברמן-אמריקה" (Haus Bremen-Amerika-Bank), ששימש כבנק של קבוצת HAG, חברת הקפה של רוזליוס, עד לאחר מלחמת העולם השנייה. הגלוקנשפיל שבין גמלוני הבית נחנך במאי 1934. הוא כלל שלושים פעמוני חרסינת מייסן, כחולים מבחוץ ומצופים זהב מבפנים. גובהם הגיע עד 210 מילימטרים וקוטרם עד 160 מילימטרים. על השוליים הלבנים שבחלקם החיצוני הופיע מצד אחד סימן היצרן התת־זיגוגי של מפעל מייסן — זוג החרבות המוצלבות ללא ניצב, לעיתים עם נקודה בין הלהבים ולעיתים בלעדיה — ומן הצד האחר צוין בזהב הצליל המופק מהפעמון. בחלקו העליון של כל פעמון, בין רגלי מתלה התלייה, שוב הופיע סימן זוג החרבות המוצלבות של מפעל מייסן. שילוב שהיה ייחודי לזמנו: לצלילי הגלוקנשפיל מסתובבות במגדל שבין בית רוזליוס (Ludwig Roselius Museum) לבין בית הגלוקנשפיל עשר דמויות בולטות של "כובשי האוקיינוס האטלנטי", המופיעות על לוחות עץ צבעוניים שעוצבו בידי ברנהרד הטגר. בין הדמויות נמנים, למשל, כריסטופר קולומבוס, פרדיננד פון צפלין וצ'ארלס לינדברג. המערכת הופעלה באמצעות מנגנון בקרה המבוסס על גלילי נייר, ובשנת 1934 הייתה הגלוקנשפיל השלישי בעולם שניתן היה לנגן בו בפועל. הוא היה גם היחיד שהותקן תחת כיפת השמים ללא גוף תהודה מקיף. כל יתר הגלוקנשפילים הותקנו במגדלים, בחלונות בולטים או במבנים דומים. הגלוקנשפיל השני לאחר ההרס החלקי במלחמת העולם השנייה – רק שבעה פעמונים שרדו, הותקן בשנת 1954 הגלוקנשפיל השני, הפעם מפעמוני חרסינה לבנים לחלוטין, בתוך מסגרת הנחושת הישנה, ששוחזרה לצורתה המקורית. בשנות ה-60 השתחרר אחד הפעמונים במהלך הנגינה והתנפץ על הקרקע. באותם ימים היה כמעט בלתי אפשרי להזמין מחדש פעמון ממייסן. פעמון חלופי שהושג לאחר כמה שנים לא השתלב מבחינה צלילית בגלוקנשפיל, וגם היו כמה בעיות טכניות שהקשו על השגת צליל מושלם מן הפעמונים. ובכל זאת, שלוש פעמים ביום נשמעו מהגלוקנשפיל ארבע מנגינות שונות (ובתקופת האדוונט – שירי חג המולד), ששתיים מהן חיבר המלחין לודוויג רוזליוס (Ludwig Roselius (Komponist)), שהיה קרוב משפחתו של סוחר הקפה הנודע ובעל אותו השם. הגלוקנשפיל השלישי לאחר שנסגר בשנת 1990 ועבר שיקום נרחב, כולל של לוחות העץ, הגלוקנשפיל חזר לפעול בשנת 1991. על הגלוקנשפיל השלישי – גם הוא עם שלושי פעמוני חרסינת מייסן, ניתן היה לשלוט על ידי מחשב וניתן היה לנגן בו גם עם מקלדת. ב־25 במרץ 2000 נערך פסטיבל בטכרשטראסה הראשון, מול בית הגלוקנשפיל, לציון שני מאורעות: השלמתן של יותר מעשר שנות עבודות שיפוץ ושחזור בבטכרשטראסה, וחגיגות 75 שנה להקמת חברת בטכרשטראסה. באירוע זה נערכה מכירה פומבית של פעמון מקורי מן הגלוקנשפיל של שנת 1954. קישורים חיצוניים הערות שוליים