תחנת הרכבת המרכזית (אמסטרדם)

תחנת אמסטרדם סנטרל (בהולנדית: Amsterdam Centraal station; מכונה בקיצור "Centraal") היא תחנת הרכבת המרכזית והגדולה ביותר באמסטרדם, הולנד. התחנה מהווה מרכז תחבורתי בינלאומי חשוב, ולפי הערכות משרתת כ-250,000 נוסעים ביום. בכך היא תחנת הרכבת השנייה בעומס הנוסעים במדינה לאחר אוטרכט סנטרל, וכן אתר המורשת הלאומית המתוייר ביותר בהולנד. התחנה משמשת כסמל לאימוץ התעשייתי של תור הזהב ההולנדי. התחנה תוכננה על ידי האדריכל ההולנדי פייר קויפרס, היא נבנתה על שלושה איים מלאכותיים, ונפתחה בשנת 1889. מבנה התחנה מעוצב בסגנון המשלב גותיקה ותחיית הרנסאנס. בשנת 1897 קיבל קויפרס מדליית זהב מהמלכה על בניית התחנה. הקמתה של התחנה הייתה שנויה במחלוקת, מכיוון שבנייתה ניתקה, הלכה למעשה, את מרכז העיר מקו הנמל, ויצרה הפרדה מאזורי צפון העיר. לאורך השנים, ובפרט בעשורים האחרונים, ישנו פער מתמיד בין קיבולת התחנה לגידול במספר הנוסעים (שתוכננה במקור עבור כ-550 אנשים ביום). כך, בעשורים האחרונים התחנה הייתה, ועודנה, מצויה בהליכי שיפוצים והרחבה. היסטוריה התחנה תוכננה ועוצבה על ידי האדריכל פייר קויפרס, שתכנן גם את הרייקסמוזיאום. בשנת 1897 הוא קיבל מהמלכה מדליית זהב על בניית התחנה. התחנה החליפה את תחנת אמסטרדם וילמספורט, שנסגרה בשנת 1878, וכן את תחנת ווסטרדוק הזמנית שפעלה בין השנים 1878–1889. היוזמה להקמת תחנה מרכזית עלתה מצד יוהאן רודולף תורבקה, שכיהן אז כשר הפנים של הולנד והיה אחראי על הרכבות הלאומיות. בשנת 1884 הוא הציג שני מיקומים אפשריים בפני מועצת העיר אמסטרדם: בין כיכר ליידספליין לנהר האמסטל או בחזית הנמל באזור מרכז העיר, שתאפשר חיבור לקווי הרכבת הראשיים ממערב ומדרום, וכן לקו צפוני עתידי. תכנון ועיצוב התחנה עיצוב בניין התחנה של קויפרס דמה במובנים רבים ליצירת מופת אדריכלית אחרת שלו, הרייקסמוזיאום, שבנייתו החלה בשנת 1876. הבניין כולל חזית בסגנון גותי־רנסאנסי דמוית ארמון, עם שני צריחים ועם פרטי נוי רבים, וכן תבליטי אבן המשקפים את חשיבותה התעשייתית והמסחרית של עיר הבירה. התחנה כוללת גם חדר המתנה מלכותי עבור המלוכה ההולנדית. התחנה משקפת את הרוח הרומנטית־לאומנית ששררה בהולנד בסוף המאה התשע עשרה, בשימוש באלמנטים דקורטיביים המדגישים את עוצמתה הכלכלית והקולוניאלית של המדינה באותה תקופה. התוכנית עוררה מחלוקת רבה, הן משום שהארכיטקטורה הכוללת של התחנה הזכירה לרבים מבני התקופה קתדרלות מימי הביניים, והן משום מיקומה קו החוף באופן שיפריד בפועל את העיר מאגם האי. ההיסטוריון מק גריט כתב על כך בספרו "Amsterdam: A Brief Life of the City": כמעט כל המומחים באמסטרדם, ואחרים שהיו מעורבים בתכנון, סברו כי מדובר בתוכנית קטסטרופלית, ואף כינו אותה “ההתקפה המכוערת ביותר האפשרית על יופיה ותפארתה של הבירה”. למרות זאת, הקמת התחנה המרכזית מול הנמל הפתוח נכפתה על ידי מחלקת הרכבות של משרד התחבורה בהאג ועל ידי שר הפנים, תורבקה. בסופו של דבר, התוכנית אושרה במועצת העיר אמסטרדם ברוב דחוק. עבודות הבנייה בשנת 1882 החלו עבודות הבנייה. התחנה הוקמה על שלושה איים מלאכותיים המחוברים זה לזה באגם IJ. האיים נוצרו מחול שנחפר מהדיונות הסמוכות לוולסן, במסגרת חפירת תעלת הים הצפוני, והם מכונים יחד Stationseiland (אי התחנה). כמו מבנים רבים באמסטרדם, גם התחנה נבנתה על גבי קלונסאות עץ, כ-8,687 במספר. מבנה התחנה הושלם בשנת 1884. ב־15 באוקטובר 1889 נפתחה התחנה באופן רשמי ומשכה קהל רב. ביומיים הראשונים לאחר הפתיחה ביקרו בתחנה עשרות אלפי אנשים, תמורת תשלום של רבע גילדן. תחנת המטרו תחנת המטרו אמסטרדם סנטרל (בהולנדית: Metrostation Amsterdam Centraal) היא תחנת מטרו תת־קרקעית במערכת המטרו של אמסטרדם, הממוקמת מתחת לתחנת הרכבת אמסטרדם סנטרל. התחנה משמשת אחד מצמתי התחבורה המרכזיים ברשת המטרו, והיא תחנת קצה של קווי המטרו 51, 52, 53 ו־54. קישוריות תחנת אמסטרדם סנטרל משולבת באופן מלא במערך התחבורה הציבורית של העיר, ומהווה מוקד מעבר מרכזי בין אמצעי תחבורה שונים. התחנה מקושרת ישירות לתחנת הרכבת אמסטרדם סנטרל, המשרתת קווי רכבת ארציים ובינלאומיים, לקווי חשמלית עירוניים הפועלים מכיכר התחנה (Stationsplein), לתחנת המטרו ולרכבות היורוסטאר, והיא ממוקמת כ-17 ק״מ מנמל התעופה סכיפהול. בנוסף, פועלים בסביבת התחנה קווי אוטובוס עירוניים ואזוריים, לצד שירותי מעבורת חינמיים המקשרים את מרכז העיר עם אזור צפון אמסטרדם. שילוב זה הופך את התחנה לאחד מצמתי התחבורה החשובים והעמוסים באמסטרדם. קישורים חיצוניים הערות שוליים