Budva

Budva (melnkalniešu: Budva) ir pilsēta Melnkalnē, Budvas pašvaldības administratīvais centrs. Pilsēta atrodas Adrijas jūras krastā. 2011. gadā Budvā dzīvoja 19,2 tūkstoši iedzīvotāju. Budvas vēsture sniedzas vairāk nekā 2500 gadu senā pagātnē, un tā tiek uzskatīta par vienu no vecākajām nepārtraukti apdzīvotajām pilsētām Adrijas jūras piekrastē. Pilsētas vecpilsētu ieskauj viduslaiku nocietinājumu mūri, kuros saglabājušās šauras ieliņas, baznīcas un vēsturiskas ēkas. Mūsdienās Budva ir nozīmīgākais tūrisma centrs Melnkalnē. Pilsēta ir Budvas Rivjēras centrs, un tās piekrastes līnija ir aptuveni 21 km gara. Budvas pašvaldībā atrodas vairāk nekā 30 pludmales, kuru kopējais garums pārsniedz 12 km. Katru gadu pilsētu apmeklē vairāki simti tūkstošu ārvalstu tūristu, un vasaras sezonā iedzīvotāju skaits vairākkārt pārsniedz pastāvīgo iedzīvotāju skaitu. Budvā darbojas jahtu osta, desmitiem viesnīcu, apartamentu kompleksu, restorānu un naktsklubu, padarot pilsētu par vienu no populārākajiem kūrortiem Adrijas jūras austrumu piekrastē. Tūrisms veido galveno Budvas ekonomikas nozari un nodrošina lielāko daļu pašvaldības ienākumu. Vēsture Budva ir viena no senākajām nepārtraukti apdzīvotajām pilsētām Adrijas jūras piekrastē. Arheoloģiskie atradumi liecina, ka pirmās apmetnes šajā vietā pastāvēja jau 5. gadsimtā p.m.ē. Pēc sengrieķu tradīcijas pilsētu dibinājis feniķiešu izcelsmes varonis Kadms pēc izraidīšanas no Tēbām. 4. gadsimtā p.m.ē. Budva nonāca Maķedonijas ietekmē, bet 168. gadā p.m.ē. to iekļāva Romas Republika. Vēlāk pilsēta kļuva par Romas impērijas un pēc tās sadalīšanas — Bizantijas impērijas sastāvdaļu. Šajā laikā Budva attīstījās kā nozīmīga osta un tirdzniecības centrs. Viduslaikos Budvu pārvaldīja dažādas valstis un dinastijas, tostarp Dioklija, Serbija, Venēcijas Republika un Austrijas impērija. No 1420. līdz 1797. gadam pilsēta atradās Venēcijas Republikas sastāvā, un tieši šajā laikā tika uzcelta lielākā daļa nocietinājumu, pilsētas mūru un vēsturisko ēku, kas saglabājušās līdz mūsdienām. Pēc Venēcijas Republikas sabrukuma Budva īslaicīgi atradās Francijas un pēc tam Austrijas impērijas pārvaldībā. Pēc Pirmā pasaules kara tā kļuva par daļu no Dienvidslāvijas Karalistes, vēlāk — Dienvidslāvijas Sociālistiskā Federatīvā Republikas, bet kopš 2006. gada ietilpst neatkarīgajā Melnkalnē. 1979. gada 15. aprīlī Budvu smagi skāra 1979. gada Melnkalnes zemestrīce, kuras stiprums bija 6,9 magnitūdas. Zemestrīcē tika bojāta lielākā daļa vecpilsētas ēku, taču pēc vairāku gadu restaurācijas vēsturiskais centrs tika pilnībā atjaunots un saglabāts kā nozīmīgs kultūras piemineklis. Iedzīvotāji Saskaņā ar 2023. gada Melnkalnes Statistikas pārvaldes tautas skaitīšanas datiem Budvas pašvaldībā dzīvoja 27 445 iedzīvotāji, kas ir par 42,8 % vairāk nekā 2011. gadā, kad pašvaldībā bija 19 218 iedzīvotāji. Šis bija viens no straujākajiem iedzīvotāju skaita pieaugumiem Melnkalnē, ko veicināja tūrisma attīstība, nekustamo īpašumu būvniecība un ārvalstu iedzīvotāju pieplūdums. 2023. gada tautas skaitīšanā lielākās etniskās grupas bija serbi (9 822 jeb 35,79 %), melnkalnieši (9 774 jeb 35,61 %), krievi (3 738 jeb 13,62 %), ukraiņi (1 029 jeb 3,75 %) un turki (345 jeb 1,26 %). Pārējos iedzīvotājus veidoja citu tautību pārstāvji. Pēc reliģiskās piederības 84,26 % iedzīvotāju bija pareizticīgie, 4,10 % — musulmaņi, 1,63 % — katoļi, bet 4,82 % sevi norādīja kā ateistus. Ģeogrāfija Budva atrodas Melnkalnes dienvidrietumos, Adrijas jūras piekrastē, aptuveni 60 km uz dienvidiem no Podgoricas un 23 km no Kotora. Pilsēta ir Budvas Rivjēras centrs un atrodas nelielā piekrastes līdzenumā starp jūru un Dināru Alpu kalnu nogāzēm. Budvas pašvaldības platība ir 122 km², bet piekrastes līnijas garums sasniedz aptuveni 35 km. Pašvaldības teritorijā atrodas 17 pludmales, kuru kopējais garums pārsniedz 12 km. Starp pazīstamākajām ir Slovenska plaža, Mogrenas pludmale, Jazas pludmale un Bečiču pludmale. Pretī Budvas vecpilsētai atrodas Svētā Nikolaja sala (Sveti Nikola), kuras platība ir aptuveni 36 ha un garums sasniedz gandrīz 2 km. Tā ir lielākā sala Melnkalnes piekrastē. Budvā valda Vidusjūras klimats ar karstām un sausām vasarām un maigām, mitrām ziemām. Gada vidējā gaisa temperatūra ir aptuveni 16 °C. Jūlijā un augustā vidējā temperatūra sasniedz 24–26 °C, bet janvārī tā ir ap 8 °C. Gadā ir aptuveni 2 300–2 500 saules spīdēšanas stundu, kas Budvu padara par vienu no saulainākajām pilsētām Adrijas jūras austrumu piekrastē. Vidējais nokrišņu daudzums ir aptuveni 1 500 mm gadā. Klimats Budvā valda Vidusjūras klimats, kam raksturīgas karstas, sausas vasaras un maigas, mitras ziemas. Pilsētas klimatu ietekmē Adrijas jūra, kas izlīdzina temperatūras svārstības un nodrošina vienu no maigākajiem klimatiskajiem apstākļiem Melnkalnes piekrastē. Gada vidējā temperatūra Budvā ir aptuveni 16 °C. Siltākais mēnesis ir jūlijs, kad vidējā gaisa temperatūra sasniedz ap 25 °C, bet dienas laikā temperatūra bieži pārsniedz 30 °C. Aukstākais mēnesis ir janvāris, kura vidējā temperatūra ir aptuveni 8 °C. Vasaras sezonā nokrišņu ir maz, un laiks lielākoties ir saulains un sauss. Gadā Budvā ir aptuveni 2300–2500 saules spīdēšanas stundu, kas pilsētu padara par vienu no saulainākajām vietām Adrijas jūras austrumu piekrastē. Ziemas ir lietainākas, taču aukstums ir reti sastopams. Vidējais nokrišņu daudzums gadā ir aptuveni 1500 mm, lielākā daļa nokrišņu izkrīt no oktobra līdz martam. Sniegs Budvā ir ļoti reta parādība. Jūras ūdens temperatūra vasaras mēnešos sasniedz 23–26 °C, un peldēšanas sezona parasti ilgst no maija līdz oktobrim. Labvēlīgais klimats ir viens no galvenajiem iemesliem, kāpēc Budva ir kļuvusi par vienu no populārākajiem kūrortiem Melnkalnē. Ārējās saites Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Budva. Encyclopædia Britannica raksts (angliski) Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski)