Concorde

Concorde oli ranskalaisen Aérospatialen ja brittiläisen British Aircraft Corporationin (BAC) kehittämä ja valmistama yliääninen matkustajakone. Concorde oli neuvostoliittolaisen Tupolev Tu-144:n ohella ainoa kaupallisessa matkustajaliikenteessä käytetty ääntä nopeammin lentänyt matkustajakone. Concordea pidetään yhtenä ilmailuhistorian merkittävimmistä ja tunnetuimmista lentokoneista. Concorde suoritti ensilentonsa vuonna 1969 ja aloitti kaupallisen liikenteen vuonna 1976 sen jälkeen, kun se oli saanut Ranskan ja Britannian lentokelpoisuustodistukset vuonna 1975. Konetta valmistettiin yhteensä 20 kappaletta, joista 14 otettiin kaupalliseen matkustajaliikenteeseen. Concorden ainoat liikennöitsijät olivat Air France ja British Airways. Sen ainoa kuolemaan johtanut onnettomuus tapahtui vuonna 2000 Air Francen lennolla Air Francen lennolla 4590. Concorden käyttö lopetettiin vuonna 2003 Air Francen onnettomuuden, New Yorkissa syyskuussa 2001 tehtyjen terrori-iskujen ja kasvaneiden ylläpitokustannusten vuoksi. Kehitys Concorden suunnittelu aloitettiin 1950-luvulla, jolloin Britannia ja Ranska pyrkivät kehittämään ääntä nopeammin kulkevan kaupallisen matkustajakoneen. Projektin korkeiden kustannusten vuoksi maat sopivat yhteistyöstä ja allekirjoittivat kahdenvälisen sopimuksen vuonna 1962. Sopimuksen mukaan Britannia ja Ranska jakoivat tasan hankkeen mahdolliset voitot ja tappiot. Nimi ”Concorde” tulee ranskan ja englannin sanasta, joka tarkoittaa ”yhteisymmärrystä”. Concorde suunniteltiin lyhentämään merkittävästi lentoaikoja verrattuna tavanomaisiin matkustajasuihkukoneisiin. Sen kohderyhmänä olivat matkustajat, jotka olivat valmiita maksamaan korkeammasta lipunhinnasta nopeamman matkustamisen mahdollistamiseksi suurten kaupunkien, kuten Lontoon ja New Yorkin, välillä. Concorden suunnittelusta vastasivat brittiläinen British Aerospace ja ranskalainen Aérospatiale. Sen moottorit kehittivät yhteistyössä Rolls-Royce ja Snecma. Prototyyppien rakentaminen oli aloitettu helmikuuhun 1965 mennessä. Ensimmäiset prototyypit olivat ranskalainen Aérospatiale 001 ja brittiläinen British Aircraft Corporation 002. Aérospatiale 001 teki 35 minuuttia kestäneen ensilentonsa Toulouse-Blagnacin lentoasemalta 2. maaliskuuta 1969. British Aircraft Corporation 002 nousi ilmaan muutamaa viikkoa myöhemmin Bristolissa. Molemmat prototyypit olivat esillä Pariisin ilmailunäyttelyssä saman vuoden kesäkuussa. Kehityskustannukset ylittivät alkuperäiset arviot, ja kone valmistui vuosia alkuperäistä aikataulua myöhemmin. Ennen ensilentoaan Concordea testattiin yli 5 000 tuntia, ja sitä on kuvattu historian eniten testatuksi lentokoneeksi. Kaupallinen käyttö Tilaukset ja lentokelpoisuuden saaminen Ennen Concorden kehitystä ja sen aikana 18 lentoyhtiötä teki yhteensä yli sata osto-optiota myöhempää konehankintaa varten. Vuonna 1972 konemallia pidettiin lupaavana hankkeena, ja Ranska sekä Britannia odottivat saavansa kehityskustannukset takaisin. Osto-option tilanneista lentoyhtiöistä 14 perui optiot vuosina 1972 ja 1973. Kaksi viimeistä hankkeesta vetäytynyttä lentoyhtiötä luopuivat osallistumisestaan vuoteen 1980 mennessä. Tilauksien peruuntumisen syyksi ilmoitettiin vuoden 1973 öljykriisi, joka nosti polttoaineen kustannuksia. Concorde teki syyskuussa 1973 ensimmäisen välilaskuttoman Atlantin ylilennon Yhdysvaltain Washingtonista Ranskan Pariisiin. Lento suoritettiin yli 1 500 kilometrin tuntinopeudella, ja se kesti kolme tuntia ja 33 minuuttia. Konetyypille myönnettiin Ranskan lentokelpoisuustodistus 9. lokakuuta 1975 ja Britannian lentokelpoisuustodistus 5. joulukuuta samana vuonna. Liikennöinnin aloittaminen ja reittiverkosto Ensimmäinen Concorde toimitettiin Air Francelle joulukuussa 1975 ja British Airwaysille tammikuussa 1976. Kaupalliset lennot alkoivat 21. tammikuuta 1976. Air France lensi reitin Pariisi–Dakar–Rio de Janeiro, kun taas British Airways lensi Lontoosta Bahrainiin. Koneella suunniteltiin liikennöintiä myös Yhdysvaltoihin, mutta yliäänipamauksen aiheuttamat melurajoitukset viivästyttivät liikenteen aloittamista. Toukokuussa 1976 molemmat yhtiöt aloittivat liikennöinnin Washingtonin Dullesin kansainväliselle lentoasemalle, jonne lennettiin aluksi kolmesti viikossa. Marraskuussa 1977 yhtiöt laajensivat reittejään New Yorkiin, jonka John F. Kennedyn kansainvälisestä lentoasemasta tuli molempien lentoyhtiöiden tärkein reittikohde. Concorde palveli pääasiassa varakkaita ja liike-elämän asiakkaita, ja sillä matkustamista kuvailtiin hyvin ylelliseksi. Aktiivisten reittien lisäksi käytössä oli kausiluonteisia reittejä sekä tilauslentoja eri kohteisiin. Liikennettä rajoittivat kuitenkin korkeat käyttökustannukset ja meluhaitat. Koneella operoitiin esimerkiksi Aasiaan, Australiaan ja Etelä-Amerikkaan, mutta pitkillä reiteillä välitankkaukset vähensivät yliäänilennosta saatua aikahyötyä. Taloudellisten tappioiden vuoksi Air France ja British Airways vähensivät reittejään. Lopulta Concorden käyttö rajoittui New Yorkin reittilentoihin ja tilauslentoihin. Konetyypin valmistus päättyi vuonna 1979. Concordessa havaittiin 1970- ja 1980-luvuilla rengas- ja pyörävaurioita, minkä seurauksena konetyyppiin tehtiin turvallisuusparannuksia erityisesti renkaiden ja polttoainesäiliöiden suojaamiseksi. British Airways sai viimeisen koneyksilönsä tammikuussa 1980 ja Air France lokakuussa samana vuonna. Turvallisuuspoikkeamat ja liikennöinnin päättyminen Huhtikuussa 1989 British Airwaysin Concorde menetti osan sivuvakaimestaan Tasmaninmeren yllä, mutta kone laskeutui turvallisesti. Kyseessä oli ensimmäinen merkittävä vaaratilanne Concorden yli 20 vuotta kestäneen liikennöinnin aikana, ja tapaus johti koko British Airwaysin Concorde-laivaston tarkastuksiin. Concordet alkoivat olla 1990-luvun lopulla vanhentuneita, ja niiden käytöstä poistamista alettiin suunnitella. Concorde saavutti nopeimman Atlantin ylityksensä 7. helmikuuta 1996, jolloin se lensi New Yorkista Lontooseen 2 tunnissa, 52 minuutissa ja 59 sekunnissa. Lennon keskinopeus oli noin 2 010 km/h, ja se oli vuonna 2026 edelleen nopein kaupallisen matkustajalentokoneen tekemä Atlantin ylitys. Concordea pidettiin maailman turvallisimpana lentokoneena vuoteen 2000 asti, jolloin tapahtui sen ainoa kuolemaan johtanut onnettomuus, kun Air Francen lento 4590 syöksyi maahan noustuaan Charles de Gaullen kansainväliseltä lentoasemalta. Onnettomuus sai alkunsa kiitotiellä olleesta metallinkappaleesta, joka rikkoi lentokoneen renkaan. Renkaasta irronnut osa vaurioitti tämän jälkeen polttoainetankkia, mikä johti polttoainevuotoon ja tulipaloon. Onnettomuudessa kuoli 113 ihmistä. Sen jälkeen kaikki Concorde-lentokoneet asetettiin väliaikaiseen lentokieltoon. Koneiden pyöriin ja polttoainetankkeihin tehtiin muutoksia. Marraskuussa 2001 Concorden reittilennot aloitettiin uudelleen Pariisista ja Lontoosta New Yorkiin, mutta matkustajakysyntä ei enää palautunut aiemmalle tasolle. Air Francen onnettomuuden lisäksi Concorden käytön vähenemiseen vaikuttivat syyskuun 2001 terrori-iskujen seurauksena tapahtunut kansainvälisen lentoliikenteen taantuma, kasvaneet ylläpitokustannukset, yliäänilentoon liittyneet rajoitukset, korkea melutalo ja suuri polttoaineenkulutus. Myös konetyypin monimutkainen huolto-ohjelma ja lentoyhtiöiden siirtyminen matkustajakapasiteetiltaan tehokkaampiin konetyyppeihin vaikuttivat käytön vähenemiseen. Helmikuussa 2003 Air Francen Concorde teki hätälaskun Halifaxiin Kanadaan moottorivian vuoksi. Koneessa oli 56 henkilöä, eikä henkilövahinkoja sattunut. Air France lopetti liikennöinnin toukokuussa 2003 ja British Airways lokakuussa 2003. Konetyyppi lensi viimeisen lentonsa 26. marraskuuta 2003. Concorden kehityskustannuksia ei koskaan saatu katettua liikennöinnillä. Ominaisuudet Concorden pitkä ja kapea runko oli yksi sen yliäänilentokyvyn mahdollistavista tekijöistä. Koneessa oli pyrstötön rakenne ja deltasiivet, joiden kaareva etureuna paransi aerodynaamisia ominaisuuksia suurilla nopeuksilla. Concorden tunnusomainen nokka voitiin laskea alas nousun ja laskun ajaksi lentäjien näkyvyyden parantamiseksi. Yliäänilennossa nokka pidettiin ylhäällä, mikä paransi koneen aerodynaamisia ominaisuuksia ja vähensi ilmanvastusta. Koneen maksiminopeus oli 2 179 km/h (Mach 2,04). Kone pystyi lentämään yli 18 kilometrin korkeudella, mikä mahdollisti maan kaarevuuden havaitsemisen. Concorden pinta kuumeni yliäänilennon aikana ilmanvastuksen vaikutuksesta. Nokan lämpötila saattoi nousta noin 127 celsiusasteeseen, minkä vuoksi ohjaamon ikkunat valmistettiin lämpöä kestävistä erikoislasikerroksista. Lämpeneminen aiheutti myös rungon lämpölaajenemista, ja koneen pituus kasvoi lennon aikana noin 25 senttimetriä. Lämpökuormituksen vähentämiseksi kone maalattiin erityisellä valkoisella maalilla. Koneessa oli neljä Rolls-Roycen ja Snecman yhteistyössä kehittämää Olympus 593 Mk610 -turbojettimoottoria. Moottorit oli varustettu jälkipolttimilla, jolloin lentoonlähdössä ja kiihdytyksessä yliääninopeuteen niiden pakokaasuvirtaan suihkutettiin polttoainetta lisätehon saamiseksi. Concorde ei tarvinnut jälkipolttimia ylläpitääkseen yliääninopeutta. Moottorit kuluttivat noin 25 600 litraa polttoainetta tunnissa. Concorde oli ensimmäinen siviililentokone, joka varustettiin analogisella fly-by-wire-lennonohjausjärjestelmällä. Paremmin tunnettu fly-by-wire-ensituote on Airbus A320, jossa järjestelmä toteutettiin ensi kertaa siviilikoneessa digitaalisena. Valmistusmäärä ja esilläpito Concordesta valmistettiin yhteensä 20 kappaletta, vaikka alun perin niitä piti valmistaa 300. Kaupallisessa käytössä oli 14 yksilöä, joista seitsemää operoi Air France ja seitsemää British Airways. Loput kuusi olivat prototyyppejä ja testikoneita. Näistä yksi tuhoutui Air Francen lennon 4590 onnettomuudessa ja yksi romutettiin vuonna 1994. Loput 18 konetta on säilynyt ja ne ovat esillä museoissa ja muissa näyttelypaikoissa eri puolilla maailmaa. Kilpailleet yliäänikoneet Tu-144 Neuvostoliitto kehitti samaan aikaan Concorden kanssa yliäänimatkustajakoneen, Tupolev Tu-144:n. Se teki ensilentonsa 31. joulukuuta 1968, noin kaksi kuukautta ennen Concordea, ja ylitti äänennopeuden kesäkuussa 1969. Tu-144 ja Concorde muistuttivat ulkonäöltään toisiaan, mutta Tu-144 oli hieman suurempi ja sen huippunopeus oli hieman suurempi. Eräs Tu-144 tuhoutui Pariisin ilmailunäyttelyssä sattuneessa lento-onnettomuudessa vuonna 1973. Onnettomuudessa kuoli kuusi koneessa ollutta sekä kahdeksan maassa ollutta ihmistä. Onnettomuuden vuoksi Neuvostoliiton hanke viivästyi, ja Concorde aloitti säännöllisen yliäänimatkustajaliikenteen ennen sitä. Tu-144:ää kuvattiin ahtaaksi, vikaherkäksi ja meluisaksi, eikä se voinut Concordesta poiketen lentää yliääninopeutta ilman jälkipolttimen käyttöä. Vuonna 1978 konetyypille tapahtui toinen onnettomuus, jossa kuoli kaksi lentomekaanikkoa. Tu-144:n kehitysohjelma lopetettiin vuonna 1984. Boeing 2707 Lentokonevalmistaja Boeing esitteli 1960-luvulla suunnitelman yliääninopeudella lentävästä Boeing 2707 -matkustajakoneesta. Sen oli tarkoitus kilpailla Concorden kanssa olemalla sitä suurempi ja nopeampi. Hankkeeseen käytettiin yli miljardi dollaria, mutta se peruttiin vuonna 1971 koneen aiheuttaman melun ja päästöjen vuoksi. Boeing 2707:n suunniteltiin kuljettavan 234 matkustajaa. Vaikutus National Air and Space Museum kutsuu Concordea yhdeksi kaikkien aikojen ikonisimmista lentokoneista. Museon mukaan kone oli ”mestariteos ja ilmailutekniikan huippuesimerkki”. Concordea pidetään yhtenä 1900-luvun huomattavimmista teknisistä saavutuksista ja brittiläis-ranskalaisen yhteistyön symbolina. Concordea pidettiin ensilentonsa aikaan maailman kehittyneimpänä matkustajakoneena. Concordea pidetään merkittävänä eurooppalaisena yhteistyöhankkeena lentokoneen kehittämisessä ja tuotannossa. Sen rakentaminen osoitti, että Euroopan hallitukset ja lentokonevalmistajat kykenivät yhteistyöhön vaativissa hankkeissa. Encyclopædia Britannican mukaan Concorde vahvisti Euroopan asemaa ilmailualan teknologisen kehityksen kärjessä. Teknisiä tietoja Lähde: Yleiset ominaisuudet Miehistö: 9 Matkustajat: 92–128 Pituus: 0.061,66 m Korkeus: 0.011,3 m Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&079265.&&&&0079 265 kg Lentopaino: &&&&&&&&&0181435.&&&&00181 435 kg Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&0185000.&&&&00185 000 kg Polttoainemäärä: 119 500 l Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&04.&&&&004 × Rolls-Royce/SNECMA Mk610 varustettuna jälkipolttimella Suoritusarvot Suurin nopeus: 0.02 179 km/h (Mach 0.02,04) Lentomatka: 0.07 222,8 km Lähteet Aiheesta muualla Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Concorde Wikimedia Commonsissa Concordesst.com – Concorde-tietoa kattavasti (englanniksi) www.airliners.net (Arkistoitu – Internet Archive) British Airwaysin Aerospatiale-BAC Concorde 102:n matkustamo www.airliners.net (Arkistoitu – Internet Archive) Air Francen Aerospatiale-BAC Concorde 101:n matkustamo www.airliners.net British Airwaysin Aerospatiale-BAC Concorde 102:n matkustamon nopeus- ja korkeusmittarit www.airliners.net British Airwaysin Aerospatiale-BAC Concorde 102:n ohjaamo