Degu

Degu (Octodon degus) ir mazi grauzēju kārtas (Rodentia) dzīvnieki. Degu mēdz saukt arī par Čīles vāveri, lai gan tas nav tuvs radinieks vāverēm. To bieži sauc par parasto degu, lai nodalītu no pārējām degu ģints (Octodon) sugām. Degu ir tuvi radinieki šinšillām (Chinchilla) un jūrascūciņām (Cavia). Visi šie dzīvnieki ir jūrascūciņveidīgie (Caviomorpha). Degu ir populārs mājdzīvnieks visā pasaulē, bet dabā tas dzīvo Čīlē Andu kalnos. Tas dzīvo Andu kalnu rietumu nogāzes krūmiem apaugušajā pustuksneša biomā starp 28 un 35 dienvidu paralēlēm. Vairāk uz dienvidiem klimats kļūst pārāk mitrs, bet uz ziemeļiem pārāk sauss, kā arī tie nedzīvo augstāk kalnos par 1200 metriem virs jūras līmeņa, jo nepanes retinātu gaisu. Izskats Degu ķermeņa garums ir 12—18 cm, svars līdz 300 g. Tā kažoks ir mīksts un biezs, bet aste, kas ir gandrīz tikpat gara kā ķermenis, ir reti apmatota, galā veidojot tumšu, pūkainu pušķi. Ausis ir relatīvi lielas, bez apmatojuma. Kažoka krāsa ir tumši brūna. Dabā degu ir tikai brūni, bet nebrīvē ir selekcionēti arī balti, smilšu krāsas, melni, zilganpelēki un rudi dzīvnieki. Ieradumi Degu ir ļoti sabiedriski dzīvnieki. Dabā tie dzīvo nelielās grupās, kas sastāv no pieauguša tēviņa un 2—3 pieaugušām mātītēm. Grupas dzīvo cieši viena otrai blakus, veidojot kolonijas līdz 300 dzīvniekiem uz 1 hektāra zemes. Degu dzīvo alās. Alu sistēma tiek rakta kopīgi, tādēļ izveidojas diezgan liela. Rokot, degu organizē kolektīvo darbu, zemi padodot pa ķēdi. Mātītes, kad tām ir bērni, veido kopīgas mazuļu alas, kur pieskata un zīda viena otras bērnus. Degu daudz laika pavada virszemē, meklējot barību. Tas arī tiek darīts kopīgi lielākās grupās. Kamēr vieni meklē barību, citi vēro apkārtni, vai nenāk plēsēji. Degu ir izkopti sazināšanās veidi: to sazināšanās ar balsi ir ļoti attīstīta, mazais degu spēj atpazīt savas mātes saucienu. Degu iezīmē savu teritoriju ar urīnu un smaržu dziedzeru izdalījumiem. Atšķirībā no citiem grauzējiem, degu ir dienas dzīvnieki, un tiem ir ļoti laba redze. Zinātniskie pētījumi ir pierādījuši, ka degu var redzēt arī ultravioletos starus. Bez tam zinātnieki ir atklājuši, ka degu kažoks un svaigs urīns atstaro ultravioletos starus, kas nozīmē, ka degu var redzēt urīnu, ar ko ir iezīmēta teritorija. Karstā vasaras saulē tie alu nepamet, kā arī, barojoties, cenšas uzturēties ēnā, tādā veidā sevi slēpjot ienaidniekiem. Barība Degu ir augēdāji, tie ēd dažādas augu daļas: krūmu un koku lapas un zarus, sēklas. Nebrīvē degu nedrīkst barot ar cukuru saturošu barību, jo gremošanas sistēma nepārstrādā cukuru, līdz ar to, ēdot cukuru saturošu barību, tam veidojas cukura diabēts. Vairošanās Degu vairojas vienu reizi gadā, riesta laiks ir Čīles ziemā, mazuļi dzimst pavasarī. Grūsnības periods ilgst 90 dienas, kas ir daudz ilgāk nekā citiem grauzējiem. Parasti piedzimst 4—7 mazuļi, bet var piedzimt arī viens vai divi, vai pat 15 mazuļi. Mazuļi ir labi attīstījušies, tiem ir apmatojums un zobi, acis un ausis ir atvērtas, drīz pēc piedzimšanas tie spēj kustēties pa alu. Degu dzīvo 5—8 gadus, bet var nodzīvot arī 10 gadus. Atsauces Ārējās saites Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Degu. Encyclopædia of Life raksts (angliski) Degu turētāju forums, padomi (angliski) Sugas zinātniskais apraksts (angliski) Degu savvaļā (angliski) http://msmarii.wordpress.com/2007/05/11/mans-maigais-zvers-degu/ (latviski) http://www.tvnet.lv/zalazeme/animals/article.php?id=69340 (latviski)