Udželangas

Udželangas (marš. Wūjlan̄) – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Maršalo Salose, Raliko salų grandinės vakarinėje dalyje. Atolas yra 217 km į pietryčius nuo Enivetoko atolo ir yra labiausiai į vakarus (apie 600 km nuo pagrindinių Raliko salų) nutolusi Maršalo Salų teritorija. Atolas netaisyklingos formos, jo žiedą sudaro 30 salelių. Bendras sausumo plotas – 1,86 km². Lagūna užima 185,94 km². Aukščiausias taškas – 3 m virš jūros lygio. Atolas negyvenamas. Istorija Pirmasis atolą 1529 m. rugsėjo 21 d. aptiko ispanų keliautojas Alvaras de Saavedra (likus nedaug laiko iki jo mirties), antrąkart plaukdamas iš Tidorės į Naująją Ispaniją. Vėliau atolas dar kartą rastas ispanų keliautojų Rujaus Lopeso de Viljaloboso (1543 m. sausio 6 d.) ir Migelio Lopeso de Legaspio (1565 m. sausio 15 d.) ekspedicijų metu bei maištininkų iš San Cheronimo (1566 m.). Vokietijos imperija Udželangą, kartu su likusia Maršalo Salų teritorija, 1884 m. paskelbė savo valda. Atolas buvo privati Vokietijos prekybos kompanijų nuosavybė nuo 1880 m. Jos čia kultivavo kopros plantacijas. Po Pirmojo pasaulinio karo teritorija perėjo Japonijos imperijos valdžion. 1935 m. atole gyveno apie 40 žmonių. Antrojo pasaulinio karo metu saleles buvo užėmusios JAV, kurios jas administravo iki Maršalo Salų nepriklausomybės 1986 m. 1947 m. į Uždelangą buvo atkelti gyventojai iš Enivetoko atolo (dėl branduolinių ginklų testų, vykdytų toje saloje 1948–1958 m.). Nuo 1947 iki 1973 m. gyventojų skaičius išaugo daugiau kaip dvigubai, nuo 145 iki 342. Dėl to, kad Udželangas nepajėgė sutalpinti gausėjančios žmonių bendruomenės, jiems buvo leista sugrįžti į Enivetoką 1980 m. Nuo 1989 m. Udželangas visam laikui tapo negyvenamu. Šaltiniai