Peraki osariik

Perak (Peraki malai dialektis Peghok; Jawi kirjas ڤيراق) on Malaisia osariik Malaka poolsaare läänerannikul. Perakil on maismaapiirid Kedahi osariigiga põhjas, Pulau Pinangi osariigiga loodes, Kelantani ja Pahangi osariikidega idas ning Selangori osariigiga lõunas. Osariigist kirdes asuvad Tai kuningriigi Yala ja Narathiwati provints. Peraki pealinn Ipoh oli ajalooliselt tuntud tina kaevandamise poolest, kuni tina hind langes, millel olid tõsised mõjud osariigi majandusele. Kuninglik pealinn on endiselt Kuala Kangsar, kus asub Peraki sultani palee. 2024. aasta seisuga elas osariigis 2 569 600 inimest. Perak on etniliselt, kultuuriliselt ja keeleliselt mitmekesine. Peraki ametlikud keeled on malai ja inglise keel. Riiklik religioon on islam, kuid on kehtestatud religioonivabadus. Perakis on mitmekesised troopilised vihmametsad ja ekvatoriaalne kliima. Osariik on tuntud mitme traditsioonilise tantsu poolest: bubu, dabus ja labu sayong, kusjuures viimane nimetus viitab ka Peraki ainulaadsele traditsioonilisele keraamikale. Riigipea on Peraki sultan ja valitsusjuht on Menteri Besar. Peraki valitsus põhineb Westminsteri parlamentaarsel süsteemil, riigi haldus on jagatud haldusringkondade vahel. Majandus põhineb peamiselt teenustel ja töötleval tööstusel. Nimi Peraki nime päritolu kohta on mitu oletust. Kuigi seda ei kasutatud enne 1529. aastat, on kõige populaarsem etümoloogia „hõbe“ (malai keeles: perak), mis on seotud tina kaevandamisega osariigi suurtest maardlatest, peegeldades Peraki positsiooni ühe maailma suurima tinaallikana. Esimene islami kuningriik, mis osariigi territooriumil asutati, kuulus Malaka sultanaadi kontrolli alla. Mõned kohalikud ajaloolased on seega oletanud, et Perak sai oma nime Malaka bendahara Tun Peraki järgi. 1561. aastale eelnenud kaartidel on ala märgitud kui Perat. Teised ajaloolased usuvad, et nimi Perak tuleneb malaikeelsest väljendist kilatan ikan dalam air ('kalade sära vees'), mis näeb välja nagu hõbe. Peraki on tõlgitud araabia keelde kui دار الرضوان (Dār al-Riḍwān), mis tähendab armu asupaika. Ajalugu Esiajalugu Malaisia eelajalooliste leiukohtade hulgas on Lenggongi org, kust on leitud esemeid keskmisest paleoliitikumi ajastust, orus asuvad Bukit Bunuh, Bukit Gua Harimau, Bukit Jawa, Bukit Kepala Gajah ja Kota Tampani leiukohad. Neist Bukit Bunuh ja Kota Tampan on iidsed järveäärsed leiukohad, Bukit Bunuhi geoloogia näitab, et tegemist oli metoriidijärvega. Bukit Kepala Gajahis Bukit Gunung Runtuhi koopast leiti 10 000 aasta vanune skelett, mida tuntakse Peraki inimese nime all. Peraki inimese leidmine tõi päevavalgele puuduva informatsiooni Homo sapiens'i rände kohta Aasia mandrilt läbi Kagu-Aasia Austraalia mandrile. 1959. aastal avastas Briti suurtükiväeohvitser Tambuni kaljujoonistused, mida arheoloogid peavad Malaka poolsaare suurimaks kaljujoonistuste leiukohaks. Enamik maalingutest asub koopa põhjast 6–10 meetri kõrgusel. Koopa põhjas olevad merekarbid ja korallitükid annavad tunnistust sellest, et see ala oli kunagi vee all. Bidorist, Kuala Selensingist, Jalongist ja Pengkalan Pegohist leitud märkimisväärne arv hinduistlike jumaluste ja Buddha kujusid viitab sellele, et enne islami saabumist olid Peraki elanikud peamiselt hindud või budistid. India kultuuri ja uskumuste mõju Malaka poolsaare ühiskonnale ja väärtustele varasest ajast alates kulmineerus arvatavasti poollegendaarses Gangga Negara kuningriigis. Malai annaalides mainitakse, et Gangga Negara langes millalgi Tai kuningriigi võimu alla. Peraki sultanaat 15. sajandiks oli tekkinud Beruasi kuningriik. Selle perioodi varajastelt hauakividelt leitud üleskirjutused näitavad selget islami mõju, mis arvatakse olevat pärit Malaka sultanaadist, Malaka poolsaare idarannikult ja Peraki jõe äärsetest piirkondadest. Peraki esimesed organiseeritud kohalikud omavalitsussüsteemid olid Manjungi valitsus ja mitmed teised valitsused Kesk- ja Hulu Perakis Raja Romani ja Tun Sabani juhtimisel. Islami levikuga tekkis Perakis hiljem sultanaat, see oli naabruses asuva Kedahi sultanaadi järel Malaka poolsaare teine vanim islamikuningriik. Salasilah Raja-Raja Peraki (Peraki kuninglik suguvõsa) alusel moodustati Peraki sultanaat 16. sajandi alguses Peraki jõe kaldal Mahmud Shahi, Malaka VIII sultani vanim poja poolt. Ta tõusis troonile kui Muzaffar Shah I, esimene Peraki sultan, pärast seda, kui ta oli üle elanud Malaka vallutamise portugallaste poolt 1511. aastal ja elanud mõnda aega Siakis Sumatra saarel. Ta sai sultaniks tänu kohaliku juhi ja kaupmehe Tun Sabani jõupingutustele. Enamik piirkonna elanikest olid kaupmehed Malakast ja Selangorist ning Siakist, Kamparist ja Jambist Sumatral. Peraki haldus muutus organiseeritumaks pärast sultanaadi rajamist, riigikorraks sai Malaka eeskujul valitav monarhia. Peraki avanemisega rahvusvahelisele kaubandusele 16. sajandil muutus riik oluliseks tinamaagi allikaks, kuigi sellega kauplemisele pöörati märkimisväärset tähelepanu alles 1610. aastatel. 1570. aastate jooksul viis Acehi sultanaat läbi mitmeid rüüsteretki Malaka poolsaarele. Peraki sultani Mansur Shah I ootamatu kadumine 1577. aastal andis alust kuulujuttudele Acehi vägede poolt toimepandud röövimisest. Varsti pärast seda viidi surnud sultani lesk ning tema 16 last vangi Sumatrale. Sultan Mansur Shah I vanim poeg, Raja Alauddin Mansur Syah, abiellus Acehi printsessiga ja sai seejärel Acehi sultaniks. Peraki sultanaat jäi ilma valitseva monarhita ja Peraki aadlikud läksid samal aastal Acehi, et paluda uuele sultanilt Peraki valitsejat, Alauddin saatis oma noorema venna Peraki kolmandaks sultaniks. Sultan Ahmad Tajuddin Shah valitses Perakit seitse aastat. Kuigi Perak langes Acehi sultanaadi ülemvõimu alla, jäi see alates 1612. aastast enam kui kakssada aastat täiesti sõltumatuks Tai kuningriigi kontrollist, erinevalt oma naabrist Kedahist ja paljudest Malaka poolsaare põhjaosas asuvatest sultanaatidest. 1620. aastal tungis Acehi sultanaat Perakisse ja võttis selle sultani vangi. Kui sultan Sallehuddin Riayat Shah suri 1635. aastal ilma pärijateta, valitses Perakis ebakindlus. Seda süvendas laastav kooleraepideemia, mis levis läbi riigi ja tappis paljud kuningliku perekonna liikmeid. Peraki ülikutel ei jäänud muud üle, kui pöörduda Acehi sultani Iskandar Thani poole, kes saatis oma sugulase Raja Sulongi Peraki uueks sultaniks Muzaffar Shah II nime all. Acehi mõju Perakile hakkas vähenema Madalmaade Ida-India Kompanii (hollandi keeles Vereenigde Oostindische Compagnie – VOC) saabumisega 17. sajandi keskel. Kui Perak keeldus sõlmimast lepingut VOCiga, nagu seda olid teinud tema põhjanaabrid, peatas Peraki jõe blokaad tinakaubanduse, põhjustades Acehi kaupmeestele tõsiseid majanduslikke probleeme. 1650. aastal käskis Acehi sultan Taj ul-Alam Perakil sõlmida leping VOC-ga tingimusel, et tinakaubandus toimub üksnes Acehi kaupmeeste kaudu. Järgmiseks aastaks oli VOC kindlustanud endale tinamüügi monopoli, rajades Perakis oma esinduse. Pärast pikka konkurentsi Acehi ja VOCi vahel Peraki tinakaubanduse üle kirjutasid mõlemad pooled 15. detsembril 1653. aastal ühiselt alla lepingule, millega Perak andis hollandlastele ainuõiguse selles riigis asuvatest kaevandustest kaevandatud tina müügiks. Pangkori saarele ehitati 1670. aastal fort, mis oli mõeldud Perakis kaevandatud tinamaagi ladustamiseks, kuigi Peraki aadlikud olid VOC käsul hävitanud varasema laoehitise. Ka see ladu hävitati 1690. aastal edasiste rünnakute käigus, kuid see tehti uuesti korda, kui hollandlased koos lisavägedega naasid. Kui 1699. aastal kaotas piirkonda domineeriv Johori sultanaat oma viimase Malaka dünastia sultani Mahmud Shah II, oli Perakil nüüd ainuüksi õigus olla Malaka sultanaadi viimane pärija. Perak ei suutnud siiski olla Malaka ega Johori sultanaadi prestiiži ja võimu vääriline. 18. sajandi alguses algas 40 aastat kestev kodusõda, kus rivaalitsevaid vürste toetasid kohalikud pealikud, Bugid ja Minangid, kes võitlesid tinalt teenitavate tulude üle. Bugidel ja mitmel Peraki pealikul õnnestus 1743. aastal Peraki valitseja, sultan Muzaffar Riayat Shah III välja tõrjuda. 1747. aastal sõlmis Sultan Muzaffar Riayat Shah III, kellel oli tol ajal võim ainult Ülem-Peraki piirkonnas, lepingu Hollandi komissari Ary Verbruggega, mille kohaselt Peraki valitseja tunnustas Hollandi monopoli tinakaubanduse üle, nõustus müüma kogu tinamaagi Hollandi kaupmeestele ja lubas hollandlastel ehitada Peraki jõe suudmealale uue kindluslao. Koos uue kindluslao ehitamisega Peraki jõe äärde (tuntud ka kui Sungai Perak), jäeti vana kindlusladu lõplikult maha. 18. sajandi keskel valitses Peraki sisemaal sultan Muzaffar, samas kui rannikupiirkonda valitses Raja Iskandar. Nende kahe vahel tekkis vaen, kuna Raja Iskandar ei saanud juurdepääsu tinarikastele mägismaadele, samas kui sultanil oli piiratud juurdepääs merele. Hiljem toimus leppimine, kui Iskandar abiellus sultani tütrega. Tema ametisse astumisel 1752. aastal valitses Perakis enneolematu rahu, eriti tänu liidule hollandlastega, mis kestis kuni 1795. aastani. Kui korduvad Birma sissetungid viisid 1767. aastal Siiami Ayutthaya kuningriigi hävitamiseni Birma Konbaungi dünastia poolt, hakkasid naabermaade Malai tribuutriigid oma iseseisvust kehtestama. Peraki tinamaagi kaevanduste edasiseks arendamiseks tegi Hollandi valitsus 17. sultanile, Alauddin Mansur Shah Iskandar Mudale, ettepaneku lubada Peraki hiina kaevureid. Sultan ise toetas seda kava 1776. aastal, paludes, et Hollandi Malakast saadetaks täiendavaid hiina töölisi. Neljas Inglise-Hollandi sõda 1780. aastal mõjutas negatiivselt Peraki tinakaubandust ja paljud hiina kaevurid lahkusid. Siiami õukonda vihastanud sammuna sõlmis naabruses asuva Kedahi sultan Abdullah Mukarram Shah seejärel lepingu Briti Ida-India Kompaniiga (EIC), loovutades 1786. aastal kaitse eest Penangi saare brittidele. Pärast Birma okupatsioonist vabanemist tugevnes Siiam taas Thonburi kuningriigina. Pärast järjekordse ulatusliku Birma sissetungi tõrjumist pööras Rattanakosini kuningriik (Chakri dünastia), mida juhtis Rama I – Thonburi kuningriigi järeltulija, oma tähelepanu oma mässulistele lõunapoolsetele malai alamatele, kartes uusi rünnakuid Birma poolt Malaka poolsaare läänerannikul. Tähelepanu lõunapoolsetele aladele oli vaja ka seetõttu, et erinevate lõunapoolsete alluvussultanaatide vahel valitses ebakõla ja rivaalitsemine, mis tulenes isiklikest konfliktidest ja vastumeelsusest alluda Siiami võimule. Üks näide selle vastupanu kohta oli sultan Muhamedi juhitud Pattani sultanaat, mis keeldus Siiami vabastussõja ajal Siiami abistamisest. See ajendas Rama I nooremat venda, prints Surasi, 1786. aastal Pattanit ründama. Paljud malailased tapeti ja ellujäänud viidi orjadena Siiami kindlusesse Bangkokis. Pattani alistamine Siiami poolt oli hoiatuseks teistele Malai riikidele, eriti Kedahile, kuna ka nemad olid sunnitud andma tuhandeid mehi ja toiduvarusid kogu Siiami vastupanu kampaania jooksul Birma vastu. 1795. aastal tõmbusid hollandlased Napoleoni sõdade ajaks Euroopas ajutiselt Malakast välja. Malaka võim anti üle brittidele. 1818. aastal, kui sõda lõppes, pöördusid hollandlased Malaka haldamiseks tagasi. 1818. aastal uuendati Hollandi monopoli Peraki tinakaubanduse üle, allkirjastati uus tunnustamisleping. Samal aastal, kui Perak keeldus saatmast tribuuti Siiami õukonnale, lasi Siiami Rama II Kedahil Perakit rünnata. Kedahi sultanaat teadis, et käsu taga oli kavatsus nõrgestada sidemeid kaasmaalaste vahel, kuid nõustus, kuna ei suutnud vastu seista Siiami edasisele territoriaalsele laienemisele Hulu Peraki sisemaale. Siiami alluvuses olev Remani kuningriik tegeles seejärel Klian Intanis ebaseaduslikult tinamaagi kaevandamisega, mis vihastas Peraki sultanit ja kutsus esile vaidluse, mis arenes kodusõjaks. Remanil õnnestus Siiami abiga kontrollida mitmeid sisemaa piirkondi. 1821. aastal vallutas Siiam Kedahi sultanaadi. Seejärel pöördus Kedahi pagendatud sultan brittide poole, et nad aitaksid tal troonile naasta, hoolimata Suurbritannia toonasest poliitikast mitte sekkuda kallistesse väikesõdadesse Malaka poolsaarel, mida EIC India kindralkuberneri kaudu toetas. Siiami hilisem plaan laiendada oma vallutusi Peraki lõunapoolsele territooriumile ebaõnnestus pärast seda, kui Perak võitis Siiami vägesid bugide ja Selangori sultanaadi abiga. Tänutäheks Selangorile abi eest volitas Perak Selangori Raja Hasanit koguma makse ja tulusid enda territooriumil. Seda õigust kuritarvitati aga peagi ning see viis kahe sultanaadi vahel konflikti tekkeni. Briti protektoraat Kui EIC asutas Suurbritannia kohalolekut Penangis, oli brittidel juba Singapuris kaubapunkt, mis vältis seotust lähedalasuvate Malai sultanaatide asjadega. 1822. aastal saatsid Briti ametiasutused Indias Briti diplomaadi John Crawfurdi Siiami, et pidada läbirääkimisi kaubanduslitsentside üle ja koguda teavet Kedahi sultani troonile tagasi seadmiseks. Crawfurdi missioon ebaõnnestus. 1823. aastal sõlmisid Peraki ja Selangori sultanaadid ühise lepingu, et takistada Hollandi tinamonopoli oma territooriumil. EIC poliitika muutus 1824. aastal toimunud esimese Inglise-Birma sõjaga, kus Siiamist sai oluline liitlane. Penang püüdis oma kuberneri Robert Fullertoni kaudu veenda EIC peamist võimuorganit Indias, et see jätkaks Kedahi sultani abistamist tema trooni tagasivõitmisel. 1824. aasta jooksul püüdis Siiam laiendada oma kontrolli Peraki ja Selangori suunas. Samal aastal lõpetati Suurbritannia ja Hollandi vaheline vaidlus ametlikult, kui Hollandi kontrolli all olev Malaka territoorium Malaka poolsaarel vahetati Briti Bencooleni vastu Sumatral, kusjuures mõlemad pooled leppisid 1824. aasta Inglise-Hollandi lepingu allkirjastamisega kokku oma mõjusfääri piiramises. 1825. aasta juulis toimusid esimesed läbirääkimised Siiami, mida esindas nendele alistunud Ligori kuningriik, ja EIC vahel. 1825. aasta juulis lubas Ligori kuningas, et Siiam ei saada oma laevastikku Peraki ja Selangorisse, mis lahendas selle rünnakute küsimuse. Britid loobusid igasugustest püüdlustest Peraki vallutamiseks või selle juhtimisse sekkumiseks, lubades takistada Selangori raja Hasanil Perakis probleeme tekitamast ning püüdsid lepitada Selangori ja Ligori vahelisi erimeelsusi. Kuu aega hiljem, 1825. aasta augustis, sõlmis Selangori sultan Ibrahim Shah EIC-ga sõprus- ja rahulepingu, millega lõppes pikk vaen Selangori ja Peraki valitsuste vahel. Lepingu kohaselt andis Selangor brittidele kinnituse, et ta ei sekku Peraki asjadesse; Peraki ja Selangori vaheline piir määrati lõplikult kindlaks ning Selangori raja Hasan pidi viivitamatult Perakist lahkuma, see sillutas teed rahu sõlmimisele kahe malai riigi vahel ning brittide ja Siiami vahelise võimuvõitluse lahendamisele. 1826. aastal rikkus Ligori kuningriik oma lubadust ja üritas Perakit vallutada. Väike Briti ekspeditsioonivägi nurjas rünnaku. Peraki sultan loovutas seejärel brittidele Dindingsi ja Pangkori (need kaks moodustavad praegu Manjungi ringkonna), et britid saaksid maha suruda piraatide tegevuse Peraki rannikul. Samal aastal sõlmisid britid ja Siiam Burney lepingu, mille allkirjastasid Briti kapten Henry Burney ja Siiami valitsus, britid nõustusid Kedahi asjadesse mitte sekkuma, hoolimata nende sõbralikest suhetest Kedahi valitsejaga, ja siiamlased nõustusid mitte ründama Peraki või Selangori. Tina avastamine Larutis ja tinamaagikaubanduse kiire kasv 19. sajandil tõi kaasa Hiina tööjõu suureneva sissevoolu. Hiljem tekkis rivaalitsemine kahe Hiina salaühingu vahel. See koos Peraki kohalike malai valitsejate kahe fraktsiooni vaheliste sisepoliitiliste tülidega süvenes 1841. aastal Laruti sõdadeks. 1843. aastal vabastas naaberriik Kedah end pärast 21 aastat kestnud sõdu täielikult Siiami võimu alt, kuigi jäi Siiami tribuutriigiks kuni 1909. aastani. 1867. aastaks katkes seos Malaisia rannikul asuvate väinade asunduste ja Briti võimu vahel Indias, mis tähendas eraldi haldamist ja vastavate territooriumide üleandmist koloniaalametile. 1870.–1871. aasta Inglise-Hollandi lepingud võimaldasid hollandlastel kindlustada kontrolli Sumatral asuva Acehi üle. Hiljem eskaleerus see Acehi sõjaks. Perakis tekkisid sisekonfliktid. 1873. aastal kirjutas üks Peraki kahest kohalikust malaifraktsiooni juhist, raja Abdullah Muhammad Shah II, Peraki väina asunduste kubernerile Andrew Clarke'ile ja palus brittide abi. Selle tulemusena sõlmiti 20. jaanuaril 1874 Pangkori saarel Pangkori leping, mille kohaselt tunnistasid britid Abdullahi Peraki seaduslikuks sultaniks. Vastutasuks nähti lepingus ette Briti otsene sekkumine residendi määramise kaudu, kes nõustaks sultanit kõigis küsimustes, välja arvatud usu- ja tolliküsimustes, ning teostaks järelevalvet tulude kogumise ja üldise halduse, sealhulgas rahu ja korra säilitamise üle. Leping tähistas Briti süsteemi juurutamist, Perak sai 1895. aastal Malai föderaalriikide osaks. See tõi muutusi ka Briti varasemasse Peraki asjadesse mittesekkumise poliitikasse. James W. W. Birch määrati Peraki esimeseks Briti residendiks. Tema suutmatus kohalikke elanikke mõista, ja nendega hästi suhelda, malai kommete mitteteadmine ning sultani ja tema kõrgete isikute halvustamine Briti maksukontrolli- ja maksukogumissüsteemide rakendamisel tekitas kohalikes palju pahameelt. Kohalik rahvuslane Maharaja Lela ja uus monarh sultan Abdullah Muhammad Shah II olid talle vastu ning 1875. aastal mõrvati Birch kohalike Malai kõrgete aumeeste Seputumi, Pandak Induti, Che Gondah' ja Ngah Ahmadi vandenõul. Mõrv vihastas Briti võimu ja pärast Briti-vastaseid ülestõuse mitmes piirkonnas korraldasid britid aastatel 1875–1876 Perakis suure sõjalise kampaania. Kurjategijad arreteeriti ja hukati ning sultan ja tema pealikud, keda kahtlustati samuti vandenõus osalemises, pagendati 1876. aastal Briti Seišellidele. Paguluses oli sultani elukoht Victorias Mahé saarel. Teistele eksiilis pealikele anti toetusi, kuid nad jäid range järelevalve alla. Sultan ja tema pealikud viidi ajutiselt viieks aastaks Félicité saarele, enne kui neil lubati 1882. aastal Victoriasse naasta, pärast seda kui rahutused Perakis olid vaibunud. Sultan elas Seišellide kogukonnas vaikset elu. Paljude aastate järel anti sultanile armu pärast Seišellide petitsiooni ja W. H. Hawley ja kolooniate riigisekretäri Henry Hollandi kirjavahetust. Tal lubati naasta Malaka poolsaarele ning ta veetis suurema osa oma hilisemast elust Singapuris ja Penangis, enne kui naasis 1922. aastal Peraki Kuala Kangsari. Briti resident Perakis Hugh Low osutus tõhusaks administraatoriks, eelistades omaks võtta suuremeelse lähenemisviisi, mis vältis vastasseisu kohalike juhtidega. Selle tulemusel suutis ta oma poliitikaga kindlustada paljude kogukonnajuhtide koostöö. 1882. aastal sai Frank Swettenham Lowi järel Peraki residendiks. Tema mandaadi ajal pandi paika Peraki raudtee- ja maanteeinfrastruktuur. Indiast toodi üha rohkem töölisi, kes töötasid peamiselt raudtee- ja munitsipaalametites. Britid tegid kohalikus poliitilises struktuuris mitmeid muudatusi, mõjutades sultani ametisse nimetamist ja piirates tema pealike võimu malai kohalikus asjaajamises. Sultanil ja tema pealikel ei olnud enam õigust makse koguda, vaid nad said riigikassast hüvitiseks igakuist toetust. Briti sekkumine tähistas Peraki ülemineku algust peamiselt malai ühiskonnast paljurahvuselisele ühiskonnale. Uus valitsemisstiil töötas turupõhise majanduse edendamise, seaduste ja korra säilitamise ning orjuse vastu võitlemise nimel, mida britid pidasid majandusarengu takistuseks ja kapitalistliku majandusega kokkusobimatuks. 1909. aastal Bangkokis allkirjastatud Anglo-Siiami lepingu alusel loovutas Siiam oma põhjapoolsed Malai alamriigid Kedah, Kelantan, Perlis ja Terengganu ning lähedalasuvad saared Suurbritanniale. Erandiks olid Patani piirkond, mis jäi Siiami võimu alla, ja Perak, mis sai tagasi varem kaotatud sisemaa territooriumi, millest sai Hulu Peraki ringkond. Lepingu tingimused nägid ette, et britid võtavad vastutuse kõigi nelja loovutatud Malai riigi Siiami võlgade eest ja loobuvad Briti eksterritoriaalsetest õigustest Siiamis. Teine maailmasõda Perakis oli juba 1893. aastast alates jaapani kogukond, kes haldas Ipohi ja Batu Gajahi vahelist bussiliiklust ning pidas Kinta linnas bordelle. Ipohis oli ka mitmeid teisi jaapani ettevõtteid, sealhulgas hambaarstid, fotostuudiod, pesumajad, rätsepad, juuksurid ja hotellid. Äritegevus suurenes tänu Inglise-Jaapani Liidu loodud tihedatele suhetele. 1941. aasta juuli alguses andis üks tseilonlasest malai politseinik, kes teenis Briti administratsiooni all Perakis, häirehoiatuse pärast seda, kui üks samas majas elav jaapani äriomanik teatas talle, et Jaapani väed on teel, kuid ei lähene Singapurile mere poolt, nagu britid eeldasid, vaid Kelantanis asuvast Kota Bharust jalgratastel jalaväe ja kummipaatidega. Politseinik teavitas Briti politseiülemat Ipohis, kuid tema väide naerdi välja. 26. detsembriks 1941 oli Jaapani keiserlik armee jõudnud pealinna Ipohi, liikudes Taist lõuna poole Singapuri suunas. Järgmisel päeval suundusid nad edasi Taipingi. Briti väed, mis taganesid Malaka poolsaare põhjaosast kindralleitnant Lewis Heathi juhtimisel, olid liikunud 130–160 km Peraki jõeni (Sungai Perak), kahjustades oma taga olevat teed, et aeglustada jaapanlaste edasiliikumist. Kindralleitnant Arthur Percival'i heakskiidul rajasid britid jõe suudme lähedal ja Kamparis kaitseliini, jättes Ipohi, Kuala Kangsari ja Taipingi linnad kaitseta. Enamik tsiviilhaldusest suleti, sest Euroopa administraatorid ja tsiviilisikud evakueerusid lõunasse. Detsembri keskpaigaks olid jaapanlased jõudnud Peraki sisemaal asuvasse Kroh'i. Jaapanlased saabusid nii ida poolt kui ka laevaga mööda läänerannikut. 16 päeva jooksul pärast esimest maabumist olid nad vallutanud kogu Malaka poolsaare põhjaosa. Britid jäid kaitsesse Ipohist lõunasse suunduval peateel. Kuigi kaitsvad väed pidurdasid jaapanlasi lühiajaliselt Kampari lahingus ja Peraki jõe suudmes, sundis jaapanlaste edasitung piki peateed koos järgnevate pommitamistega britid taganema kaugemale lõunasse. Jaapanlased okupeerisid kogu Malaka poolsaare ja Singapuri. Tokugawa Yoshichika Tokugawa klannist, pakkus välja reformikava. Selle tingimuste kohaselt taastatakse Johor, Terengganu, Kelantan, Kedah-Penang ja Perlis osariigid ja ühendatakse need föderaalüksuseks. Johor kontrolliks Peraki, Selangori, Negeri Sembilani ja Malakat. 2100 km2 suurune ala Johori lõunaosas liidetakse Singapuriga kaitse eesmärgil. Seoses Jaapani ja Tai sõjalise liiduga ning nende ühise osalemisega Birma kampaanias liitlasvägede vastu andis Jaapani impeerium 1943. aastal Taile tema endised Malai tribuutriigid Kedah, Kelantan, Perlis ja Terengganu, mis loovutati 1909. aasta lepingu alusel brittidele. Neid territooriume hallati seejärel Tai nelja Malai osariigina (tai: สี่รัฐมาลัย), kus viibisid Jaapani väed. Perak kannatas karmi sõjalise kontrolli, liikumispiirangute ja range järelevalve all kogu Jaapani okupatsiooni ajal ja kuni 1945. aastani. Okupeeritud Malaisia ajakirjandus, sealhulgas ingliskeelne okupatsiooniaegne ajaleht The Perak Times, oli täielikult Dōmei uudisteagentuuri kontrolli all, avaldades Jaapani sõjapropagandat. Dōmei uudisteagentuur trükkis ajalehti ka malai, tamili, hiina ja jaapani keeles. Põlisrahvas orang asli viibis okupatsiooni ajal sisemaal. Suur osa nende kogukonnast sõbrunes Malai kommunistliku partei sissidega, kes kaitsesid neid vastutasuks luureinfo ja toiduvarude eest. Tugev vastupanu tuli peamiselt Hiina etnilisest kogukonnast, samal ajal kui mõned malaislased tegid jaapanlastega koostööd Kesatuan Melayu Muda (KMM) liikumise kaudu Malaisia iseseisvuse nimel. Kuid malai toetus kahanes Jaapani üha karmima tsiviilelanike kohtlemisega okupatsiooni ajal. Malaisia põhjaosas Perakis tegutses kaks Hiina geriljaorganisatsiooni. Üks, ülemere-Hiina Jaapanivastane armee, oli liitlane Kuomintangiga. Teine, Malai Rahvaste Jaapanivastane armee oli tihedalt seotud Hiina Kommunistliku Parteiga. Kuigi mõlemad olid jaapanlastele vastu, toimus kahe grupi vahel kokkupõrkeid. John Davis, Briti komando Force 136 ohvitser, mis kuulus Special Operations Executive (SOE) koosseisu, koolitas kohalikke sissi enne Jaapani sissetungi Singapuri. Koodnime Operatsioon Gustavus all maabusid Davis ja viis Hiina agenti 24. mail 1943 Peraki rannikul Pangkori saarest põhja pool. Nad rajasid Segari mägedesse baaslaagri, et luua piirkonda luurevõrgustik. 1943. aasta septembris kohtusid nad ja leppisid kokku koostöös MPAJA-ga, kes andis seejärel Force 136-le tuge ja tööjõudu. See esimene luurevõrgustik kukkus kokku, kui kempeitai 1944. aasta juunis tabasid, piinasid ja tapsid paljud selle juhid, sealhulgas Lim Bo Sengi. 16. detsembril 1944 maabus piirkonda teine luurevõrgustik, kuhu kuulus viis Malai SOE agenti ja kaks Briti sideohvitseri; operatsiooni koodnimi oli Hebrides ja selle peamine eesmärk oli luua traadita side Malaisia ja Briti Tseiloni vahel. Iseseisvus Malai osariigid muutusid ebastabiilseks pärast Jaapani alistumist liitlastele 1945. aastal. Seda süvendas natsionalismi esile kerkimine ja populaarne iseseisvusnõue. Sõja ajal Tai valduses olnud neli Malai osariiki tagastati brittidele. Seda tehti Ameerika Ühendriikide ettepaneku alusel, mis pakkus Taile vastuvõttu ÜRO liikmeks ja märkimisväärset Ameerika abipaketti, et toetada tema majandust pärast sõda. Malaisia Kommunistlik Partei oli koos brittidega võidelnud jaapanlaste vastu ja enamik selle liikmeid sai sõja lõpus autasud. Partei poliitika radikaliseerus aga Perakis sündinud Chin Pengi võimu all, kes võttis administratsiooni üle pärast seda, kui endine juht Lai Teck partei rahaga kadus. Chini alluvuses tapsid kommunistid kõik need, keda nad pidasid sõja ajal Jaapani kaastöötajateks, peamiselt malaid. See vallandas etnilise konflikti ja malaide kättemaksulaine. Kommunistid mõrvasid ka eurooplastest istanduste omanikke Perakis ja Kuomintangi juhte Johoris. Erakorralise seisukorra väljakuulutamine 18. juunil 1948 tähistas Malaia kriisi algust. Perakist ja Johorist said kommunistliku liikumise peamised tugipunktid. Algstaadiumis ei olnud kommunistide tegevus kooskõlastatud ja julgeolekujõud suutsid neile vastu seista. 1947. aastal, pidas Peraki kriminaaluurimise osakonna juht H. J. Barnard läbirääkimisi kokkuleppe sõlmimiseks Kuomintangi mõjutatud OCAJA juhi Leong Yew Kohiga. Selle tulemusel liideti enamik OCAJA liikmeid riikliku politseistruktuuriga, kasutades neid kommunistidevastases võitluses. Kinta org, üks Malaisia rikkamaid tinakaevanduspiirkondi, andis suurema osa riigi tinaekspordist USA-sse. 1. mail 1952 asutas Peraki Hiina tinakaevanduste ühing Kinta oru kodukaitse (KVHG), et kaitsta seda kommunistide eest, enamikul KVHG Hiina liikmetest olid sidemed Kuomintangiga. Kogu esimese hädaolukorra ajal võitlesid Briti võimud ja nende Malai kaastöötajad kommunistide vastu. See jätkus ka pärast Malaia Föderatsiooni iseseisvuse väljakuulutamist 31. augustil 1957. Selle tulemusel tõrjuti enamik kommunistlikke sisse edukalt üle põhjapiiri Taisse. Perakis said alguse mitmed teised vasakpoolsed radikaalsed natsionalistlikud liikumised, näiteks Ahmad Boestamam ja Burhanuddin al-Helmy, kuid need kõik hävitati Ühinenud Malaisia Rahvusliku Organisatsiooni poolt. Malaisia 1961. aastal püüdis Malaia Föderatsiooni peaminister Tunku Abdul Rahman ühendada Malaia Briti kolooniate Põhja-Borneo, Sarawaki ja Singapuriga. Malaisia Föderatsioon loodi 16. septembril 1963, hoolimata Indoneesia ja Filipiinide valitsuste ning Borneo kommunistide poolehoidjate ja natsionalistide kasvavast vastuseisust. Indoneesia valitsus algatas hiljem uue riigi vastu "vastanduspoliitika". See ajendas britte ja nende liitlasi Austraaliat ja Uus-Meremaad relvajõude Malaisiasse paigutama, kuigi Indoneesia rünnakutest tulenevaid kokkupõrkeid Peraki ümbruses ei toimunud. Teine kommunistlik mäss algas Malaka poolsaarel 1968. aastal. See mõjutas Peraki peamiselt varem Tai piirile taandunud kommunistlike mässuliste rünnakute kaudu Hulu Perakist. Briti võimu lõppedes Malaisias ja sellele järgnenud Malaisia Föderatsiooni moodustamisega rajati Perakis uusi tehaseid. Kohalike malai moslemite seas kasvas radikalism, mille algatasid mitmed religioossed organisatsioonid ning islami jutlustajad ja intellektuaalid. Head suhted riigi valitsejatega viisid selleni, et islamiuurijad määrati palee ohvitseride ja aukandjate, õpetajate ja usukohtunikena, aidates kaasa islami edasisele levikule. Islami peetakse praegu peamiseks teguriks, mis kujundas praeguseid hoiakuid malai õiguste eest seismise suhtes. Haldus Perakis kehtib konstitutsiooniline monarhia ning riigipeaks on sultan, kelle valivad hõimupealikud. Praeguseks sultaniks on Nazrin Shah, kes on troonil alates 29. maist 2014. Peamine sultani palee on Iskandariahi palee Kuala Kangsaris. Peraki osariigi kodanike valitavas seadusandliku võimuga esinduskogus on 59 kohta, esinduskogu viimased toimusid 2022. aastal. Esinduskogu valitakse viieks aastaks. Valitsuse tööd juhib peaminister (Menteri Besar), kelleks alates 2020 on Saarani Mohamad, peaministrit toetab 11-liikmeline täitevnõukogu. Perak on jaotatud 12 ringkonnaks, mis omakorda jaotuvad 81 mukim’iks ning valitsetakse 15 kohaliku omavalitsusüksuse tasemel (ringkonnad ning Ipohi linnavolikogu). Igal ringkonnal on juht ning külasid esindavad ringkondades külavanemad. Enne briti kolonistide ümberkorraldusi oli orjandus levinud, see tagas valitseva kõrgema kihi võimul püsimise. Kultuur Peraki multikultuurne ühiskond peegeldab erinevate rahvuste mõjusid läbi ajaloo. Mitmed malai kunstivormid nagu tikandid ja etendused, sealhulgas dabus, näitavad ilmset araabia kultuurilist mõju. Kujundused põhinevad lille-, looma- ja geomeetrilistel motiividel. Dabus on eksisteerinud umbes 300 aastat ja on lahutamatu rituaalist, mis hõlmab loitsmist. Selle tõid Peraki kauplejad Sumatralt ja praktiseerisid malai kogukonnad Lumutis, Pasir Panjang Lauti külas Sitiawanis ja Teluk Intanis. Traditsiooniline malai keraamika, mida nimetatakse labu sayong'iks, on oluline osa Kuala Kangsari kunstipärandist. Selle ainulaadne disain ei ole mõju saanud välismaistelt tehnikatelt. Labu sayong on seotud ka tantsuga, mida nimetatakse sayong'iks. Teine Peraki malaislaste kohalik tants on 120 aastat tuntud bubu, mis pärineb Tanjung Bidara külast Tiga Pariti saarel. Kantoni ooper õitses kunagi Ipohi linnas, kuna enamik hiinlastest sisserändjaid oli kantoni päritolu. Hiina ja eriti Hongkongi ajalugu on taastatud Qing Xin Lingi vabaaja- ja kultuurikülas (hüüdnimega Väike Guilin) Ipohis, maalitud puitmajadega paekivist küngaste ja koobaste vahel asuva järve ümber. Teine etniline Hiina kultuuriline keskus Perakis on Bercham, mida 1950. aastatel kantoni keeles algselt nimetati Wo Tau Kokiks. Piirkond oli varem tinakaevanduskeskus, millest sai Briti ajastul ka üks Malai etniliste hiinlaste ümberpaigutamispunkte vastavalt valitsuse Briggs’i plaanile neid kommunistliku mõju eest kaitsta. Peraki malai, hiina ja india kogukondadel, mis esindavad kolme peamist etnilist rühma, on igaühel oma traditsioonilised kunsti- ja tantsuühingud, et hoida ja säilitada oma kultuuripärandit. Rahvusköök Erinevate kultuuride sulatuspotina pakub Perak mitmeid rahvuskööke. Lemang, malai delikatess, mis on valmistatud bambustorus aeglasel tulel keedetud kleepuvast riisist, on osariigis väga populaarne. Seda serveeritakse peamiselt Eid al-Fitri (Hari Raya Aidilfitri) ja Eid al-Adha (Hari Raya Haji) pidustuste ajal koos rendangiga. Arvatakse, et selle valmistamismeetod tuleneb osaliselt Peraki põlisrahvalt. Teine populaarne malai delikatess on tempoyak, duriani ekstrakt, mida säilitatakse ja hoitakse traditsioonilises urnis. Tavaliselt segatakse seda tšilliga ja süüakse teiste roogadega. Hiina köök on Perakis väga levinud, kuna osariigi ajalugu on sajandeid Hiina rände ja kaubandussuhtega läbi põimunud. See oli traditsiooniliselt populaarne peamiselt Ipohis. Üle 2000-aastase kokkupuute kaudu Indiaga levis India köögi mõju ka Perakis. Osariik on eriti tuntud Bali pomelo tootjana. Selle vilja tutvustas Peraki neljas Briti elanik Hugh Low, kes tõi seemikud naabruses asuvast Madalmaade Ida-Indiast ja jagas neid nii Penangis kui ka Perakis (peamiselt Tambunis). Teised piirkonnad on tuntud ka oma põllumajandusliku tootmise poolest: Bidor guajaavi, Hulu Perak duriani, Menglembu maapähkli ja Tapah petai poolest. Ipohi valge kohv, populaarne Malaisia jook, pärineb Ipohist. Asukoht ja loodus Peraki osariigi pindala on 20 976 km2, see asub Malaka poolsaare lääneosas Malaka väina rannikul. Osariigi majandusvöönd ulatub väina. Perak on Malaisia Malaka poolsaare suuruselt teine ja kogu Malaisias neljas osariik. Osariigi rannikujoon on 230 km pikk, nendest 140 on mõjutatud murrutusest, mille põhjusteks on mangroovimetsade raadamine, kaevandustegevused rannikul, jõgede setete liikumise piiramine hüdroinseneeria projektidega ning sadamate ja muulide rajamine rannikusetete liikumisele ette. Mangroovmetsad kasvavad mööda enamust Peraki rannikujoonest, välja arvatud elurikkal Pangkori saarel, kus asuvad mitmed metsade kaitsealad. Perak asub ekvatoriaalses kliimavöötmes, kliima on üldiselt kuum, niiske ja märg, aastas esineb silmapaistvalt palju sademeid. Aastas kuu keskmine temperatuur oluliselt ei muutu, jäädes 30 ja 32 °C vahele. Õhuniiskus ületab tihti 80%. Aastane sademete hulk on umbes 3000 mm, osariigi keskosas isegi 5000 mm. Perakis esineb kaks mussooniperioodi aastas: kirde ja kagu mussoonid. Kirde mussoonide aastaaeg esineb novembrist märtsini, kagu hooaeg maist septembrini, üleminekukuudeks nende vahel on aprill ja juuni. Kirde mussoonid toovad endaga kaasa tugevad vihmasajud, eriti Hulu Peraki ülemistes osades, suured sademed toovad endaga kaasa üleujutusi. Kagu mussoonide väikest mõju on märgata Kinta orus, olgugi, et Peraki lõunapoolsetel rannikualadel esineb kohati äikesetorme, tugevat vihmasadu ning tugevaid puhangulisi tuuli varahommikuil. Rannikul asuvad suured sood Peraki keskosa ja Selangori vahel. Peraki metsad katavad 1 027 404 hektarit, millest 939 403 ha on metsamaa, 41 616 on mangroovid ning 2116 metsaistandused. Kaitsealuseid metsi on osariigis 995 284 ha. Peraki geoloogias esinevad paleosoikumist, mesosoikumist ning ka kainosoikumist pärinevad setted ja settekivimid ning graniitne aluskivim. Kolm rannikuga paralleelselt asetsevat mäeahelikku jaotavad osariigi kolmeks tasandikuks: Kinta, Larut ja Perak. Titiwangsa mäeahelik jookseb mööda Peraki idapiiri, selle kõrgeim tipp on 2183 m kõrgune Korbu mägi, mis asub Kinta ringkonnas Kelantani osariigi piiri ääres. Korbu on kogu Malaka poolsaare kõrguselt teine mägi. Teised Peraki mäeahelikud on Bintangi mäed ja Keldedangi mäeahelik. Suur osa tasandikest on kaetud jõesetete ehk alluuviumiga, hajuti esinevad settekivimid. Lai võrgustik jõgesid algab sisemaalt mäeahelikelt ja küngastelt. Peraki piirideks Kedahi, Penangi ning Selangori osariikidega on jõed, muuhulgas Bernami ja Keriani jõgi. Perakil on 11 suurt valglat, mille pikkus on üle 80 km, nendest suurim on Peraki jõe valgla pindalaga, mis moodustab kogu osariigi pindalast umbes 70%. Peraki jõe pikkus on Malaka poolsaarel pärast Pahangi jõe teine. Peraki jõe valgla algab mägedest Peraki, Kelantani ning Yala piiril ning lookleb kuni Malaka väinani. Elurikkus ja selle kaitse Peraki vihmametsades on väga suur liigiline mitmekesisus. Osariigi peamine rahvuspark, Kuninglik Belumi rahvuspark, hõlmab osariigi põhjaosas 117 500 hektarit. Föderaalvalitsus kuulutas 2012. aastal pargi rahvuspärandi objektiks ning see lisati 2017. aastal UNESCO maailmapärandi ootenimistusse. Kaitsealal elutseb 18 liiki konni ja kärnkonni, 67 liiki madusid, üle 132 liigi mardikaid, 28 liiki tsikaade, 97 liiki ööliblikaid, 41 liiki kiililisi. Samuti on Kuninglik Belumi rahvuspark elupaigaks umbes 304 kohalikule ning rändlinnuliigile, sealhulgas kolme Pangori saare kaitseala endeemsetele linnuliikidele. Ala asustavad kümme sarvnoka liiki, esineb suuri silenokk-sarvlinnu parvesid. Imetajatest esineb gaur, india elevant ja tiigri malai alampopulatsioon. Taimeliikidest on esindatud üle 3500 seemnetaime, millest paljud on endeemsed. Samuti on leitud 89 liiki samblaid, 48 sooneostaimede taksonit. Piirkonnas kasvab hulgaliselt vähemalt kaks raitlille liiki. Pulau Sembilan ('üheksa saare') rahvuspark Lääne-Perakis katab 214 800 hektarit. Selle korallrahudes leidub palju kalaliie. Kokku elutseb osariigi vetes 173 liiki mageveekalu. Teine looduslik vaatamisväärsus on tinakaevanduste tiigid Kinta ringkonnas, millest loodi osariigi park 2016. Kinta Looduspark, Peraki kolmas riigipark katab 395 ha. Peraki valitsus on väljendanud oma pühendumust metsade kaitseks, et tagada sealsete ohustatud liikide püsimine ning kaitsta elurikkust. Peraki metsandusosakond on riigiasutus, mis vastutab metsa majandamise ning kaitse eest. 2013. aastal istutas riik 10,9 miljonit puud “26 miljoni puu istutamise programmi: üks kodanik, üks puu” raames, mis on seotud üleilmse Maa päevaga. Keskkonnaprobleemid Perakis on laialt levinud mangroovide ja mudaste laugmadalike maakasutuse muutmine majanduslikeks või elukohta pakkuvatel eesmärkidel on tekitanud rannikulindude arvukuse kiire vähenemise, kogu Malaka poolsaare lindude kaost 86% on toimunud Peraki rannikualadel. Kaitsealadel levinud salaküttimine on põhjustanud vähenemise ka imetajate populatsioonides, eriti kriitiline on olukord tiigritega. Perak State Park Corporationi andmetel oli 2019. aastal osariigi kahes rahvuspargis: Belumis ning Temenggoris alles vaid 23 tiigrit. Osariigi valitsust on süüdistatud ka puidu- ja palmiõlitööstuse laiendamiseks kaitsealade hävitamises osalemises. Alates 2009. aastast on üle 9000 ha kaitsealuseid metsi riikliku kaitse alt välja arvatud, hilisemad väljaarvamised on toimunud Bikami alalisel metsakaitsealal 2013. aasta juulis. Mitmed riigis lubatud majandustegevused on põhjustanud keskkonnakahju. Sealhulgas on aset leidnud paljude Peraki jõgede reostumine, mis vajavad suuremahulist veepuhastust vee väga suure saastatuse tõttu. Aastatel 1982–1994 olid valitsusasutused segatud Bukit Merah radioaktiivse reostuse juhtumisse, kiirgusega kokkupuute tagajärjel suri 7 elanikku sünnidefektide või leukeemia tõttu. Asjas osaliseks olev tehas suleti ning puhastati alles pärast pikka kohtuvaidlust kannatada saanute ning rahvusvahelise surve tagajärjel. Omanikfirmad, osariigi valitsus ega föderaalne valitsus pole endiselt reostuse eest vastutust võtnud. Kuigi Perakis on Malaka poolsaare osariikidest kõige suurem arv mangroovimetsade kaitsealasid, Matangi mangroovides on 19 kaitseala, siis suurenev reguleerimata mangroovimetsade raadamine akvakultuuri projektideks ning elurajoonide rajamiseks põhjustab olulist murrutuse suurenemist. Rahvaarvu pidev kasv ning majanduslikud huvid on kaasa toonud suure osa mangroovimetsade mahavõtmise, et kasutada maad muuks otstarbeks. Rahvastik Demograafilised põhiandmed 2020. aastal korraldatud Malaisia rahvaloenduse andmetel elas Peraki osariigis 2 496 041 inimest, neist 52,1% mehi ja 47,9% naisi. 94,7% rahvastikust olid Malaisia kodakondsed 5,3% rahvastikust Malaisia kodakondsus puudus. Leibkondade arv oli 672 855, keskmine leibkonna suurus oli 3,6 inimest. Keskmine aastane rahvaarvu kasv on 2024. aastal 1,1%. Linna- ja maaelanikkonna osakaal oli vastavalt 72 ja 28%. 2020. aastal oli rahvastikust tööealisi 67,9%, lapsi 23,2%, eakaid 8,9%; abielus inimesi oli 55,6%, vallalisi 36,3%, leski 6,4% ja lahutatuid 1,8%. Absoluutne vaesus on osariigis hüppeliselt vähenenud 48,6% (1970) 7,5% peale (2022), Gini koefitsient on muutunud 1974. aasta 0,452 tasemelt kuni 0,368 aastal 2022, seega on ebavõrdsus osariigis langenud. 2023. aasta oli Perakis 30 759 elussündi ning sündimuskordaja oli 12,1, surnultsünde oli samal aastal 159 ning surnultsünde 1000 elussünni kohta oli 5,1, rasedusel või sünnil esinev suremus oli 35,6 surma 100 000 elussünni kohta. 2023. aastal suri osariigis 20 839 inimest, suremuskordaja oli 8,2. Kõige suurema rahvaarvuga osariigi ringkond oli Kinta 888 767 elanikuga, sellele järgnesid Larut Dan Matang 269 584 elanikuga ja Manjung 246 977 elanikuga. Rahvastikutihedus oli 118 inimest ruutkilomeetri kohta, see on suurem rannikul ja tasandikel ning väiksem sisemaal, kus elavad peamiselt hajusalt orang asli põliselanikud. 2024. aastal on Peraki rahvaarv 2 569 600 inimest. Etnilised rühmad ja usundid 2015. aasta andmetel oli tollasest 2 477 700 elanikust malaid 1 314 400 (53,0%), hiinlased 713 000 (28,8%), indialased 293 300 (11,8%), teised bumiputerad (piirkonna põlisrahvad) 72 300 (3,0%) ning teised kodanikud 10 500 (0,4%), mittekodanikke oli 74 200 (3,0%). Hiinlaste ja indialaste osakaal on Perakis võrreldes naaberosariikidega suurem. Elanikkonna usuline määratlus jaguneb järgmiselt: moslemeid 57,9%, budiste 24,2%, hindusid 9,7%, ateiste 4,0%, kristlasi 3,0% ning muude religioonide esindajaid 1,3%. Majandus Alates 1980. aastatest alustas Perak majanduslikku üleminekut primaarsektorist, kus aastakümneid teenis tulu tina kaevandamisega. 2006. aasta alguses asutas osariigi valitsus Peraki investeeringute haldamise keskuse (InvestPerak), mis toimib tootmis- ja teenindussektori investorite kontaktpunktina. Osariigi majandus tugineb nüüdisajal peamiselt teenindussektorile. 2017. aastal panustas turismisektor osariigi sisemajanduse koguprodukti 201,4 miljardit RM (14,9%). Üheteistkümnenda Malaisia plaaniga (11MP) on riik seadnud oma viieaastase 2016–2020 arengukava raames mitmed eesmärgid, sealhulgas Lõuna-Peraki majandusarengu eesmärgid. 2017. aastal koostati osariigi majandusarengu edendamiseks ka 20-aastane üldplaan, mille hõlmab kuni 30 miljardit RM. 2018. aasta esimeses kvartalis laekus osariigile investeeringuid kokku 249,8 miljonit RM. Aasta hiljem olid investeeringud 2019. aasta esimeses kvartalis kasvanud 1,43 miljardi RM-ni. Perak on investeeringute koguväärtuselt Penangi, Kedahi, Johori ja Selangori järel viiendal kohal. 2018. aastal kavandati investeeringuid 1,9 miljardit RM mitmete tootmisprojektide elluviimiseks ja nendega seotud tehaste ehituseks. Alates 2005. aastast on Perak teinud jõupingutusi, et jääda Malaisia suurimaks põllumajandustootjaks. 2008. aastal püüdis riik legaliseerida krevettide kasvatamise tööstust, mis asus peamiselt Peraki lääneosas ja mis tegutses ka Tanjung Tualangis. 2016. aastal osales 17 589 Peraki noort Peraki põllumajandussektoris mitmesuguste riiklike algatuste elluviimises. 2019. aastal käivitas Perak State Agriculture Development Corporation (SADC) projekti Perak AgroValley, et suurendada osariigi põllumajanduslikku tootmist. See algatus hõlmab Bukit Sapi Mukim Lenggongi piirkonnas 1983,68 hektari suurust ala. Enamik Peraki mahajäetud tinakaevandusjärvi pakuvad sobivat keskkonda mageveekalade paljunemiseks. 65% mahajäetud kaevandustest on kasutatud kalatööstuses, 30% kalast eksporditakse naaberriikidesse Singapuri ja Indoneesiasse. Põllumajanduse tootlikkuse edasiseks parandamiseks ja kasvava nõudluse rahuldamiseks kavatseb riik laiendada köögiviljade, lillede, kookospähkli, palmiõli, duriani ja mango kasvatamist erinevates piirkondades kogu Perakis. Ehitussektor andis 2015. aastal Peraki majanduskasvust 5,6%, langedes järgneval aastal 4,0%-le. Turism 2018. aastal oli osariik Malaisia siseturistide seas Pahangi osariigi järel populaarsuselt teine sihtkoht. Peraki vaatamisväärsuste hulka kuuluvad kuninglik Kuala Kangsari linn ja selle ikoonilised ehitised, nagu Iskandariah palee, Pavilioni Väljaku torn, Peraki kuninglik muuseum, Sultan Azlan Shahi galerii ja Ubudiah mošee. Briti koloniaalpärand Perakis hõlmab Birchi memoriaalkellatorni, Ipohi ülemkohust, Ipohi raudteejaama, Ipohi raekoda ja vana postkontorit, Kellie lossi, Majestic Station hotelli, Peraki osariigi muuseumit, St. Johni kirikut ja Taipingi järve aedu. Kohaliku malai vabadusvõitluse ajaloosündmusi meenutatakse Pasir Salaki ajalookompleksis. Peamiselt pealinnas Ipohis on ka mitmeid ajaloolisi hiina kultuuri vaatamisväärsusi. Nende hulka kuulub Darul Ridzuani muuseumihoone, endise jõuka Hiina tinakaevuri mõis; Han Chin Pet Soo, endine Hakka kaevurite klubi ja Teluk Intani kaldus torn. Osariigis asub ka mitmeid looduslikke vaatamisväärsusi, sealhulgas linnukaitsealasid, koopaid, metsakaitsealasid, saari, lubjakivikaljusid, mägesid ja valgeid liivarandu. Looduslike paikade hulgas on Bandingi saar, Belum-Temengori metsakaitseala, Kek Lok Tongi koobastempel ja Zen-aiad, Kinta looduspark, Matangi mangroovimetsa kaitseala, Yong Belari mägi, Pangkori saar, Tempurungi koobas ja Ulu Kinta metsakaitseala. Vabaaja veetmiseks sobivad hästi ka mitmed kohalikud kuumaveeallikad, looduspargid, kuurordid ja lõbustuspargid. Viited Välislingid Koduleht