מבצר גנטראנז'

מבצר גנטראנז' (בצרפתית: Fort de Guentrange, בגרמנית: Feste Obergentringen ) הוא מבצר צבאי שנבנה על ידי גרמניה באזור אלזס-לורן לאחר שצרפת נאלצה לותר על אזור זה עקב תבוסתה במלחמת צרפת–פרוסיה. במלחמת העולם הראשונה היה אזור הלחימה הרחק ממערב למבצר כך שלא הייתה לו מעורבות בקרבות. במסגרת חוזה ורסאי שסיים את המלחמה עבר המבצר לידי הגרמנים במסגרת העברת אזור אלזס-לורן מצרפת לגרמניה. בתחילת מלחמת העולם השנייה נפל המבצר לידי גרמניה ללא קרב לאחר כניעת צרפת. ב-1944 הוא שוחרר על ידי כוחות אמריקאים ולאחר המלחמה המשיך צבא צרפת להשתמש במבצר. כיום משמש המבצר כאתר תיירות המתוחזק על ידי עמותת שימור מקומית. רקע ביולי 1870 פרצה מלחמת צרפת–פרוסיה ועל אף שצרפת יזמה את המערכה היא לא הייתה מוכנה אליה והובסה בה. בתחילת 1871 נחתמה אמנת פרנקפורט בין שתי המדינות ולפיה הסכימה צרפת (בלית ברירה) לוותר על חבל אלזס לורן שבצפון מזרח צרפת לטובת גרמניה. הגרמנים, שהבינו שלוויתור על חבל ארץ זה קיימת התנגדות חזקה בצרפת, החלו להכין תשתית להגנה על אזור זה כשבין השאר בנו שרשרת של מבצרים שנקראה מוזלשטלונג – עמדת מוזל (צר') וביניהם גם מבצר גנטראנז'. מקום המבצר מבצר גנטראנז' נבנה כדי להגן על העיר טיונוויל (מחוז מוזל, חבל גראנד אסט) והוא הוקם כארבעה ק"מ מצפון מערב לה ובשוליה של העיירה גנטראנז' (צר') שנתנה את שמה למבצר. המבצר נבנה על גבעה בגובה 318 מטר מעל פני הים והוא צופה על טיונוויל, על נהר המוזל, החוצה את העיר, ועל מסילות הרכבת המובילות מזרחה ומערבה. ההיסטוריה של המבצר הקמת המבצר המבצר נבנה בשנים 1905−1899 כאחד משלושה מבצרים גרמנים שהקיפו את טיונוויל (שני המבצרים הנוספים היו מבצר קוניגסמקר ומבצר אילאנז' (צר')). המבצרים, שנבנו כדי לעצור מתקפה צרפתית ממערב, נבנו בגב של העיר כך שיכלו לירות אש ארטילרית מעל העיר על כוחות תוקפים. המבצר נקרא על ידי הגרמנים בשם "פסטה אוברגנטרינגן" (Feste Obergentringen) ועם סיום בנייתו, ב-1905, אויש על ידי כ-2,000 חיילים מרגימנט הארטילריה השמיני. ב-1913 אויש המבצר בחיילי רגימנט הארטילריה ה-16 (שניהם מההקורפוס ה-16 הגרמני). חיילים אלו השתייכו לארבע פלוגות רגלים שהוצבו בחפירות ועמדות מסביב למבצר ולשתי פלוגות חיילי תותחנים ששירתו בשתי סוללות ארטילריה שהוצבו במבצר עצמו כשכל אחת מהסוללות כללה ארבעה תותחי 100 מ"מ קצרי קנה לטווח של עד 10 ק"מ. חיזוק המבצר לאחר מלחמת רוסיה–יפן (1905−1904) למדו הגרמנים את לקחיה של אותה מלחמה ובשנים 1916−1912 ביצעו פרויקט לחיזוק מבצרי הקו שלהם. החיזוק התמקד בעיקר בשיפור ההגנה על המבצר מפני תקיפה על ידי כוחות רגלים. במסגרת זו הותקנה סביב מבצר גנטראנז' גדר תיל נוספת, נחפרו עוד שוחות רגלים ובוצע חישוף שטחים נוספים מסביב למבצר כדי לשפר את יכולת התצפית של המבצר על כוחות מתקרבים. בשנים שעד פרוץ מלחמת העולם הראשונה ביקר במקום וילהלם השני, קיסר גרמניה שלוש פעמים. מלחמת העולם הראשונה במהלך מלחמת העולם הראשונה חדרו הגרמנים לעומק צרפת ורוב הקרבות התחוללו ממערב למבצר כך שלמעשה הוא נותר ללא פגע. במסגרת חוזה ורסאי, שסיים את המלחמה, אולצה גרמניה להחזיר לצרפת את חבל אלזס לוריין על המבצרים שבנתה שם לפני המלחמה וביניהם מבצר גנטראנז'. בין מלחמות העולם בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה מונתה "ועדת ארגון האזורים המבוצרים" (CORF) (צר') כדי להגדיר מחדש את ביצור גבולותיה של צרפת. התוצאה של עבודת ועדה זו הייתה תוכנית להקמת קו מאז'ינו כשבאזור אלזס-לורן ועמק המוזל הוקם "סקטור מבצרי טיונוויל" (צר') שחיזק בעיקר את ההגנה על הערים מץ וטיונוויל . כחלק מחיזוק ההגנה על גבולה המזרחי של צרפת, שולבו המבצרים שבנו הגרמנים, ומבצר גנטראנז' ביניהם, בקו מאז'ינו. שמונת תותחי ה-100 מ"מ קצרי הקנה שהותקנו על ידי הגרמנים במבצר הוחלפו על ידי הצרפתים בתותחי 105 מ"מ ארוכי קנה דבר שהגדיל את הטווח שלהם מ-10 ק"מ ל-13 ק"מ. בנוסף חובר המבצר, בתקופה זו, לרשת החשמל הארצית. מלחמת העולם השנייה במאי 1940 פלשה גרמניה לצרפת תוך עקיפת קו מאז'ינו מצפון. למעט מספר מבצרים, הקרובים לראש הגשר הגרמני, ברוב המבצרים לא התחוללו קרבות משמעותיים ולאחר החתימה על הסכם שביתת הנשק בין גרמניה הנאצית וצרפת, ביוני 1940, נאלצו כל חיילי המבצרים להניח את נשקם ולהיכנע. לאחר כניעת צבא צרפת השתלטו הגרמנים על מבצרי הקו והשתמשו בהם למטרות שונות. מבצר גנטראנז' שימש לאחסון תחמושת של צבא גרמניה. ב-1944, לאחר הפלישה לנורמנדי, החלו כוחות בעלות הברית להתקדם צפונה ומזרחה כשבאוגוסט 1944 שוחררה פריז. בספטמבר 1944 החלה המערכה לשחרור צפון מזרח צרפת, מערכה שכונתה "המערכה בלורן" בהובלת הארמייה השלישית של ארצות הברית. משימתה של הדיוויזיה ה-90 של הארמייה הייתה לתקוף בגזרת טיונוויל, לחצות את נהר המוזל ולהתקדם מזרחה לתוך גרמניה. ב-12 בספטמבר 1944 הצליחה הדיוויזיה לכבוש את מבצר גנטראנז' כמעט ללא קרב לאחר שחיילי המבצר נסוגו לכוון העיר מץ. עיקר ההתנגדות הגרמנית להתקדמות האמריקאים החלה ב-9 בנובמבר, בגזרת מבצר קוניגסמקר, כשירי ארטילרי גרמני מהמבצר שיבש את תוכניות הדיוויזיה לחצות את המוזל. קרבות כבדים התחוללו בתאריכים 12−9 בנובמבר 1944 בסמוך למבצר עד שנכבש במחיר של מעל 100 הרוגים אמריקאים. לאחר המלחמה לאחר מלחמת העולם השנייה חזר המבצר לאחריות צבא צרפת שהשתמש בו כמחסן תחמושת. יחסית למבצרים היסטוריים אחרים, שעברו שתי מלחמות עולם, מצבו של מבצר גנטראנז' היה טוב מאוד ונזקיו היו מועטים. ב-1971 נטש הצבא את המבצר והוא הועבר לרשות עיריית טיונוויל שהעניקה אותו ל"אגודת קבוצת ביצורי גנטראנז'" (Amicale du Groupe Fortifié de Guentrange) שעוסקת בשימור המבצר ובהנגשתו לביקורי תיירים. בינואר 2025 התמוטט כביש הגישה למבצר ונמנעה גישת מכוניות אליו. בפברואר 2026 פורסם באתר הרשמי של המבצר שהחלו עבודות לתיקון הדרך. מבנה המבצר מבצר גנטראנז' נבנה בצורה אליפטית בכוון צפון מזרח לדרום מערב. במבצר יש שני מבנים עיקריים ומספר מבנים משניים. האורך של כל אחד מהמבנים העיקריים היה כ-150 מטר, גובהם כ-15 מטר ורוחבם כ-20 מטר. בחלק העליון של כל אחד משני המבנים הראשיים הוצבו צריחי מתכת עבור סוללה של ארבעה תותחי 100 מ"מ קצרי קנה כשקוטר כל צריח כשלושה מטר ומשקלו כ-60 טון. תותחים אלו היו בעלי טווח של 10 ק"מ וקצב אש של 9 פגזים בדקה. לכל אחת משתי הסוללות נבנה, בנוסף, צריח תצפית כשניהול האש נעשה דרך מרכז פיקוד תת-קרקעי. כל המבנים במבצר הוקמו בשיפוע של הגבעה כך שחלקם האחורי נחפר במעבה הגבעה ורק חזיתם בלטה לכוון דרום מערב. רוב החלקים החשופים הוגנו על ידי קירות בטון בעובי של 3–4 מטר. את המבנים השונים של המבצר חיברו מנהרות תת-קרקעיות באורך של כשלושה ק"מ. מערכות השירות של המבצר כללו מגורי חיילים, חדרי אוכל, בית חולים עם חדר ניתוח, מקלחות ומחסנים. המבצר כלל, בנוסף, גם מערכת חימום מרכזית עבור כל המבנים וצריחי התותחים וכן תחנת כוח מרכזית שייצרה חשמל בעזרת שמונה דיזל-גנרטורים. בחלק התחתון של המבצר נחפרו שלושה בורות גדולים לאספקת מים. חלקו החיצוני של המבצר הוגן על ידי תעלות קשר היקפיות, חפירות ועמדות מקלעים מבוטנות עבור חיילי הרגלים שאיישו את המבצר. מעבר למבנים ולחפירות נמתחו מספר טבעות היקפיות של חוטי תיל דוקרניים ברוחב של 30 מטר ובאורך של כ-2,500 מטר. ראו גם מבצר קוניגסמקר לקריאה נוספת קישורים חיצוניים אתר האינטרנט הרשמי של מבצר גנטראנז' מבצר גנטראנז', ברשת החברתית פייסבוק מבצר גנטראנז', ברשת החברתית אינסטגרם מבצר גנטראנז', באתר darkplaces.org (בצרפתית) מבצר גנטראנז', באתר thionville.fr (בצרפתית) (בארכיון האינטרנט) מבצר גנטראנז', באתר mablehome.com (בצרפתית) (בארכיון האינטרנט) מבצר גנטראנז', באתר tracesofwar.com מבצר גנטראנז', באתר העיר טיונוויל (בצרפתית) מבצר גנטראנז', באתר wikimaginot.eu (בצרפתית) מבצר גנטראנז', באתר cheminsdememoire.gouv.fr (בצרפתית) ביאורים הערות שוליים