מבצר אימרהוף

מבצר אימרהוף (בצרפתית: Ouvrage de l'Immerhof) הוא מבצר בינוני שנבנה כחלק ממבצרי קו מאז'ינו על גבולה של צרפת עם מדינת לוקסמבורג. במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה במלחמת העולם השנייה פלשו הגרמנים לצרפת דרך בלגיה ועקפו את רובו של קו מאז'ינו. מבצר אימרהוף לא השתתף במערכה זו וביוני 1940 נאלצו לוחמיו להיכנע עם כניעת צרפת. במאה ה-21 הועבר המבצר לאחריותה של עמותה לשימור מורשת ששיפצה את תכולתו וסביבתו ומאפשרת ביקורים בו. רקע הדוקטרינה הצבאית שעמדה מאחורי בניית קו מאז'ינו הייתה של הגנה סטטית. גישה זו התקיימה בצרפת עוד מהמאה ה-17 כשסבסטיאן דה וובאן בנה את ביצורי וובאן. צרפת המשיכה לדבוק בדוקטרינה זו גם בשלהי המאה ה-19, כשבעקבות התבוסה במלחמת צרפת–פרוסיה, הקימה בכל גבולותיה את מערכת הביצורים סרה דה ריבייר. על אף שמבצרים אלו היו כבר מיושנים במלחמת העולם הראשונה הם לקחו חלק במערכה זו וחלקם אף נהרס כליל מאש ארטילריה גרמנית כבדה. ב-1920, לאחר המלחמה, המשיכו הצרפתים לדבוק בדוקטרינת ההגנה הסטטית כשתכננו את קו מאז'ינו. התכנון הובל על ידי "ועדת ארגון האזורים המבוצרים" (CORF) (צר'), ומבצר אימרהוף היה אחד ממבצרי הקו שתוכננו על ידי הוועדה. עקרונות בניית מבצרי קו מאז'ינו מבצרי הקו נבנו לרוב לפי עקרונות שהתוותה ועדת CORF והם כללו: קיבוץ מבצרים לסקטורים מרחקים בין המבצרים המאפשרים הגנה הדדית בירי ארטילרי עמדות חיל רגלים בין המבצרים המרכזיים בנייה תת-קרקעית מרחק בין הכניסה למבצר והאזור המנהלי לאזור המבצעי כדי למנוע חדירת אויב לאזור המבצעי חלוקה לבלוקים כשכל בלוק כלל שילוב של תותחים, מקלעים ותצפיות (בהתאם להגדרתו כבלוק ארטילריה, רגלים או משולב) מקום המבצר המבצר נבנה בסמוך לחוות אימרהוף, ממנה קיבל את שמו, לייד העיירה אטאנז'-גרנד (צר') שבמחוז מוזל, חבל גראנד אסט. המבצר היה חלק מסקטור מבצרי טיונוויל (צר') שהגן על טיונוויל ובירת מחוז מוזל, מץ. המבצר קיבל את המספר A10 ובהתאם לדיסציפלינה בה נבנה קו מאז'ינו קיבל הגנה ארטילרית ממבצר מולבאנז' A9 שממערב וממבצר סטריש A11 שממזרח לו. בסביבת המבצר נבנו מספר מצדיות לחיל רגלים להגן על המרווחים בין המבצרים הגדולים. על אף ששמו הרשמי של המבצר היה אימרהוף, החיילים ששירתו בו כינו אותו "מבצר טיברוס" על שם מרטיר קדוש נוצרי בשם "טיבורטיוס". מבנה המבצר כמו רבים ממבצרי קו מאז'ינו נחלק מבצר אימרהוף לשלושה חלקים: שער הכניסה שנבנה בחלקו הדרום מערבי של המבצר. בניגוד למבצרים רבים בקו מאז'ינו בהם נבנו שני שערים: שער הכנסת תחמושת ושער כניסת חיילים, במבצר אימרהוף נבנה רק שער אחד משולב. הסיבה לכך הייתה שהתותחים שהותקנו במבצר היו בקוטר קטן יחסית (81 מ"מ) ולכן התחמושת שנדרשה הייתה קלה ולא היה צורך בשער מיוחד בשבילה. בהתאם לכך גם לא הותקנה רכבת חשמלית להובלת מטענים. בשער הותקנו מספר מערכות נשק כדי להגן עליו שכללו מקלע כפול, תותח נ"ט 47 מ"מ, עמדת מקלע בודד, שני רומי רימונים ושתי צריחים משולבים למקלע ולתצפית (צר'). מערכות השירות נבנו במנהרות בעומק של 30 מטר מתחת לפני הקרקע וניתן היה להגיע אליהן במדרגות או במעליות. מערך השירות התת-קרקעי כלל מגורי חיילים וקצינים, מטבח, מחסן מזון, שירותים, מרפאה, מכלי מים וסולר, מתקני אוורור וסינון אוויר, מחסני תחמושת ותחנת כוח של שני גנרטורים. בלוקי הלחימה כללו שלושה בלוקים: בלוק 1 היה בלוק רגלים שכלל צריח מקלע מתרומם דגם 1935 (צר') ושני צריחים משולבים לתצפית ולמקלע (צר'). בלוק 2 היה בלוק רגלים שכלל צריח מקלע מתרומם ושני צריחים משולבים לתצפית ולמקלע (צר'). בלוק 3 היה בלוק משולב לרגלים ולארטילריה שכלל צריח לשתי מרגמות 81 מ"מ מדגם 1932 (צר'), מצדית למקלע כפול וצריח משולב למקלע ותצפיתן. ההיסטוריה של המבצר בנייה המבצר נבנה בשנים 1930–1935. בניגוד לרוב מבצרי קו מאז'ינו, שחלקם התת-קרקעי נחפר מתחת לאדמה, במקרה של מבצר אימרהוף האדמה הוסרה, המבצר נבנה כשהוא חשוף ואז כוסה באדמה. בכל סביבת המבצר נפרשו חוטי תיל דוקרניים כדי לעצור הסתערות חיילי רגלים. את שרידי חוטי התייל ניתן לראות גם כיום. לאחר סיום הבנייה הוצבו במקום כ-200 חיילים מרגימנט הרגלים ה-168 (צר') ומרגימנט ארטילריית המבצרים ה-151. מלחמת העולם השנייה במאי 1940 החלה המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה בפלישת גרמניה לשטחה של צרפת דרך בלגיה תוך עקיפת רובם של מבצרי קו מאז'ינו. מבצר אימרהוף, שהיה מרוחק מראש הגשר הגרמני מול הארדנים ומאזור הקרבות, לא השתתף במערכה זו למעט אש ארטילרית שנורתה עליו ב-14 ביוני וגרמה למותו של חייל אחד. ב-22 ביוני נחתם הסכם שביתת הנשק בין גרמניה הנאצית וצרפת לפיו על חיילי המבצרים להניח את נשקם. בחלק מהמבצרים עיכבו המפקדים את הכניעה כדי לשאת ולתת על תנאי כניעה משופרים. כך, בסופו של דבר נכנעו חיילי המבצר רק ב-30 ביוני 1940. לאחר המלחמה לאחר שחרור צרפת וסיום המלחמה נמצא שבתקופה בה היה המבצר תחת כיבוש גרמני הייתה הפגיעה בו מינימלית ורוב הציוד היה במצב תקין. בתקופת המלחמה הקרה חששה צרפת ממתקפה של חברות ברית ורשה על מדינות מערב אירופה לכן הפכה רבים ממבצרי קו מאז'ינו למחנות צבא ולעמדות תותחים. לאחר פיתוח הנשק הגרעיני בצרפת ירד החשש ממתקפה מהמזרח ולאור עלויות תיחזוק המבצרים החל צבא צרפת למכור את המבצרים בשוק הפרטי. ברוב המקרים היו הרוכשים איכרים שרצו לעבד את האדמות שמעל המבצר. במספר מקרים היו אלו עמותות שימור מורשת שרכשו את הזכויות על מבצרים ושיפצו אותם לטובת ביקורים של הציבור. המבצר כיום בתחילת המאה ה-21 הועבר המבצר והקרקע שמעליו לידי אגודה בשם "טיברוס" הפועלת בחסות המועצה העירונית של אטאנז'-גרנד (צר'). בשנים שלאחר מכן פעלו מתנדבי האגודה לשקם את המבצר ותכולתו. בין השאר הצליחו להשמיש את מערכות החשמל ולהפעיל את הגנרטורים וכן להפעיל את מערכות טיהור האוויר. לאחר שיקום המערכות הבסיסיות פנו אנשי האגודה לשיקום הצריחים והצליחו לשקם את המנגנון המעלה והמוריד של אחד הצריחים. הביקור במבצר אפשרי תמורת תשלום ובתיאום עם הנהלת האגודה. גלריה לקריאה נוספת קישורים חיצוניים אתר האינטרנט הרשמי של מבצר אימרהוף מבצר אימרהוף, ברשת החברתית פייסבוק מבצר אימרהוף, באתר alsacemaginot.com מבצר אימרהוף, באתר lignemaginot.com מבצר אימרהוף, באתר mablehome.com מבצר אימרהוף, באתר fortifications-et-patrimoine.over-blog.com מבצר אימרהוף, באתר republicain-lorrain.fr סיור במבצר אימרהוף 1, סרטון באתר יוטיוב, 2025 סיור במבצר אימרהוף 2, סרטון באתר יוטיוב, 2024 מצגת על מבצר אימרהוף, סרטון באתר יוטיוב, 2025 טיול במבצר אימרהוף, סרטון באתר יוטיוב, 2022 הערות שוליים