Bernardinų kapinių koplyčia

Bernardinų kapinių koplyčia – koplyčia, stovinti Vilniuje, Užupyje, senosiose Bernardinų kapinėse. Monumentalus architektūrinis centrinės koplyčios ir kolumbariumų ansamblis yra valstybinės reikšmės kultūros ir istorijos paminklas, nuo 2005 m. įrašytas į Kultūros vertybių registrą. Koplyčia pastatyta 1827 m., remontuota 1990 ir 2015 m. Po koplyčia yra rūsys su 50 laidojimo nišų. Jose palaidota daug to meto šviesuolių, tarp kurių – Vilniaus universiteto profesoriai, mokslininkai, kultūros ir visuomenės veikėjai. Priešingoje tako pusėje nuo centrinės koplyčios stūkso Veimarnų šeimos kapo koplyčia. Istorija Pirmieji duomenys apie kapinių koplyčią pateikiami 1828 m. Vilniaus Bernardinų bažnyčios ir vienuolyno inventoriuje. Jame teigiama, kad koplyčia pradėta statyti 1825 m., o baigta 1827 m. Taip pat minimas rūsys su 51 niša, nors kituose šaltiniuose nurodomos 49 nišos. Išsamesni duomenys pateikiami 1844 m. gegužės 3 d. vizitacijos akte ir „Kapinių inventoriuje“, kuris surašytas po 1857 m. Pagal šį dokumentą, kapinių koplyčią 1826 m. pastatė Vilniaus vienuolių bernardinų saugotojas Kiprijonas Višnevskis už suaukotas lėšas. 1827 m. rugpjūčio 6 d. Bernardinų vienuolyno noviciato magistro Antono Rynkovskio pašventinta. 1842 m. inventoriuje rašoma, kad koplyčia pastatyta pagal gubernijos architekto padarytą brėžinį (abrisą), nenurodant autoriaus pavardės. Tuomet gubernijos architektu dirbo Karolis Gregotovičius (1799-1848), todėl spėjama, jog jis galėjo būti koplyčios eskizo autorius. Kitais duomenimis, 1827 m. pastatytos koplyčios autoriumi laikomas gubernijos prancūzų kilmės tuometinis miesto architektas Žozefas Pusjė. Koplyčios rūsyje įrengtos laidojimo nišos. Šie palaidojimai minėti įvairiuose istoriniuose šaltiniuose, o išsamiausiai aprašyti 1885 m. liepos mėn. Liudviko Alberto Zaštauto sudarytoje antkapių kartotekoje. Ji skelbė Vilniaus kapinėse ir bažnyčiose XVII-XX a. pradžioje palaidotų žmonių pavardes. Dokumente pateikiama koplyčios rūsio schema su anuomet ten buvusiomis antkapinėmis lentelėmis. Prie trijų rūsio sienų keliais aukštais išmūrytos nišos mirusiųjų palaikams saugoti. Šiaurinėje sienoje jos buvo trijų aukštų, rytinėje ir vakarinėje sienose - dviejų. Visose eilėse įrengta po 7 nišas, iš viso 49 nišos. Koplyčios pietiniame fasade buvo įmūrytos memorialinės lentelės. Pagal L. A. Zaštauto sudarytą antkapinių lentelių koplyčios fasade schemą, jų būta 14, iš kurių viena pažymėta kaip dingusi. Manoma, jog šios lentelės įmūrytos palaidotiesiems rūsyje atminti. Dabartiniu metu yra išlikusios 9 antkapinės lentelės. Apie koplyčią duomenų randama tarpukario Bernardinų kapinių tyrinėtojo Vaclovo Veitkos rankraštiniuose aprašymuose. Tai 1936 m. liepos 13 d. V. Veitkos sudaryta koplyčios fasade įrengtų paminklinių lentų išsidėstymo schema ir požemio planas. Iš brėžinių matyti, kad koplyčios išorėje (prie durų į koplyčią ir į požemį) tuomet buvo 11, o požemio kolumbariume – 26 paminklinės lentos. Plane taip pat pažymėtos dar dvi antkapinės plokštės, gulėjusios ant žemės. Autorius rankraštyje pateikia koplyčios išorėje ir požemyje įrengtų lentų įrašų nuorašus su savo trumpais komentarais. Iki mūsų dienų išliko tik nedidelė dalis koplyčioje buvusių paminklinių lentų, jose iškaltos ar išraižytos epitafijos bėgant metams darosi vis sunkiau įskaitomos. V. Veitkos rankraščiai yra svarbus istorijos šaltinis, padedantis atsekti bėgant laikui įvykusius pokyčius ir sudarantis galimybes atkurti sunykusias epitafijas. Koplyčios tvarkyba Dar iki Nepriklausomybės atkūrimo, 1988 m. Paminklų restauravimo institutas pradėjo Bernardinų kapinių tyrimo ir restauravimo darbus. Kapinių ir jų koplyčios sutvarkymo projektą parengė architektės-restauratorės Giedrė Miknevičienė ir Vitalija Stepulienė. Netrukus pradėti koplyčios stogo avarinės būklės likvidavimo darbai. Koplyčia labai nukentėjo nuo laiko, aplinkos ir drėgmės poveikio, vandalizmo. Daug kur eroduotas, plyšių išvagotas plytų mūras, netekęs tinko sluoksnio, puošybos elementų. Pastato angas dengė supuvę ir surūdiję langai bei durys, trūko čerpių dangos. Užmūryta rytiniame fasade buvusi durų anga. Byranti terasa ir į ją vedantys laiptai, apgriuvęs kolumbariumas. 2014–2015 m. atlikti koplyčios eksterjero tvarkybos darbai: restauruoti stogas, fasadai, terasa su baliustrada, atkurti trūkstami dekoro elementai, suremontuoti metaliniai kryžiai, atliktas lauko akmenų grindinio ir laiptų remontas, įrengta langų, durų, žaibosaugos, pamatų hidroizoliacija. Žemės judinimo darbų vietose atlikti archeologiniai tyrimai. Architektūra Koplyčia yra nuosaikių klasicistinių formų statinys. Koplyčios pastatas kompaktinis, jo stogo forma – dvišlaitė, kryžiaus bokštelio – keturšlaitė. Stogas dengtas čerpėmis. Koplyčios pagrindinis įėjimas įrengtas pietų pusėje. Virš šio fasado iškyla stačiakampis bokštelis su pakeistu metaliniu kryžiumi, virš šiaurinės sienos frontono įtaisytas metalinis ažūrinis kryžius. Į pastatą veda dvipusiai betoniniai laiptai su įėjimu į rūsį centrinėje dalyje. Pagrindinį fasadą puošia keturi tinkuoto plytų mūro keturkampiai stulpai, viršuje užbaigti profiliuotais karnizais ir keturšlaičiais stogeliais. Abipus įėjimo į rūsį įmūrytos pilko ir rausvo šlifuoto granito memorialinės lentelės su iškaltais įgilintų raidžių įrašais lenkų kalba. Abiejose koplyčios pusėse stovi trijų aukštų kolumbariumai. Koplyčios interjere pažymima vertinga ir reta XIX a. trečio dešimtmečio sakralinių pastatų tapyba. 1827 m. nutapytas altorius „al secco“ (netikros freskos), arba vadinamosios iliuzinės sakralinių pastatų sienų tapybos principu. Bernardinų vienuolyno vizitacijos akte pateiktas vienas iš išsamiausių koplyčios vidaus aprašymų. Jame teigiama, kad 1825 m. pradėta, o po dvejų metų baigta mūryti koplyčia turėjo vieną iliuziškai tapytą altorių su išmūryta mensa. Altoriaus centre buvo įkomponuota Nukryžiuotojo skulptūra. Ant aukojimo stalo stovėjo šešios didelės ir dvi mažos žvakidės. Šalia įrengtas vienas medinis laiptelis. Koplyčios grindys medinės. Vargonų choras įtaisytas virš didžiųjų durų, prilaikomas dviejų piliorių. Lubos paremtos balkiais. Galerija Literatūra Girininkienė, Vida. „Bernardinų kapinių statiniai“. Vilniaus Bernardinų kapinės, 1810-2010. Vilnius: Versus aureus, 2010, pp. 139-189 (knygos dalis). Šaltiniai Nuorodos Sąrašas:Bernardinų kapinių koplyčios Bernardinų kapinių koplyčia (N-14) niekonaujo.lt Bernardinų kapinės. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003