Vilniaus paveikslų galerija

Vilniaus paveikslų galerija – Lietuvos nacionalinio dailės muziejaus padalinys, veikiantis Vilniuje. Tai senosios Lietuvos bei užsienio dailės ir dvarų kultūros pažinimo erdvė, kurioje pristatomi XVI a. – XX a. pr. meno kūriniai. Galerija įsikūrusi istoriniuose grafų Chodkevičių rūmuose, išsiskiriančiuose įspūdingais vėlyvojo klasicizmo interjerais. Nuolatinę ekspoziciją, sudarytą iš XVI–XX a. pr. Lietuvos dailininkų kūrinių bei XIX a. pr. istorinių interjerų, papildo nuolat rengiamos Lietuvos ir užsienio dailės parodos, paskaitų ciklai, mokslinės konferencijos, kamerinės muzikos koncertai, knygų pristatymai, reprezentaciniai valstybės renginiai, edukacijos įvairių amžiaus grupių lankytojams. Galerijos istorija Galerijos ištakos siekia XX a. pradžią, kai susijungus Vilniaus mokslo ir meno muziejaus bei Vilniaus mokslo bičiulių draugijoms susiformavo turtingas dailės kūrinių rinkinys, neoficialiai vadintas Paveikslų galerija. Svarbią šio rinkinio dalį sudarė donatorių, tokių kaip Vladislovas Tiškevičius, Kanutas ir Boleslovas Ruseckai, palikimas. Prie kolekcijos formavimo taip pat prisidėjo Fiorentinių dinastija bei Antonas Kolb-Seleckis. Šių filantropų dėka sukaupta per 600 tapybos ir skulptūros darbų, kurie sudaro vertingiausią XVII–XIX a. Lietuvos dailės fondų dalį. Grafas Vladislovas Tiškevičius galerijai padovanojo vertingą Vakarų Europos tapybos rinkinį, kuriame išsiskyrė Francisco Jiménez Maza paveikslas „Šv. Marija Magdalietė“ bei Bartholomeus Breenbergh darbai. Tarpukariu viena iš muziejaus salių buvo oficialiai vadinama „Tiškevičiaus vardu“ dėl jo dovanotų kūrinių gausos. Iš Ruseckų šeimos kolekcijos į galeriją pateko vieni žymiausių romantizmo laikotarpio kūrinių Lietuvoje: K. Rusecko „Pjovėja“ (1844 m.) bei „Lietuvaitė su verbomis“ (1847 m.), taip pat B. Rusecko religinės kompozicijos ir autoportretai. Prie fondų formavimo taip pat prisidėjo Stanislovas ir Vladislovas Fiorentiniai, kurių rinkiniai papildė galeriją renesanso bei baroko meistrų darbais. Visuomenei šis palikimas tapo laisvai prieinamas 1914 m., perkėlus vertybes į naujai iškilusį muziejaus pastatą (šiandien – Vytauto Kasiulio dailės muziejus). 1941 m. Vilniaus miesto muziejaus pagrindu įsteigus Vilniaus valstybinį dailės muziejų, jam buvo perduota ir minėtoji kolekcija. Iš jos dalies buvo suformuota ekspozicija, 1956 m. Vilniaus Arkikatedros pastate duris atvėrusi kaip Paveikslų galerija. 1988 m. Vilniaus Arkikatedrą grąžinus tikintiesiems, Paveikslų galerijos ekspozicija buvo skubiai išmontuota, kūriniai laikinai perkelti į muziejaus saugyklas. Po kelerių metų Lietuvos dailės muziejui buvo perduotas apleistas Chodkevičių-Puslovskių rūmų ansamblis Didžiojoje gatvėje. 1989–1994 m.laikotarpiu rūmuose vyko intensyvūs restauravimo ir pritaikymo muziejinei veiklai darbai, kurių metu atkurta unikali vėlyvojo klasicizmo interjero puošyba. Rūmų interjerai buvo pritaikyti rodyti būtent tą pačią epochą atitinkančius kūrinius (XIX a. Vilniaus dailę). 1994 m. atnaujintose salėse buvo atkurta nuolatinė ekspozicija, pati institucija nuo to laiko oficialiai veikia kaip Vilniaus paveikslų galerija. Ekspozicijų salės Šiuo metu Vilniaus paveikslų galerijos nuolatinę ekspoziciją sudaro 22 salės, išsidėsčiusios antrame Chodkevičių rūmų aukšte. Ekspozicinė erdvė suformuota chronologiniu-teminiu principu, pristatant Lietuvos dailės raidą nuo XVI a. iki XX a. pradžios. Šaltiniai Nuorodos Vilniaus paveikslų galerijos tinklalapis