Ignalinos geležinkelio stotis

Ignalinos geležinkelio stotis – geležinkelio stotis Ignalinos mieste, Geležinkelio g. 19, prie Vilniaus–Daugpilio geležinkelio. Išsiskiria ypatingu vaizdu į Gavio ežerą traukiniams atvykstant iš Vilniaus pusės. Stotyje baigia savo maršrutą kai kurie keleiviniai traukiniai iš Vilniaus, kiti traukiniai tęsia kelionę iki Turmanto. Stoties aikštėje, į pietus nuo geležinkelio stoties 1989 m. rugpjūčio 20 d. pastatytas paminklas Lietuvos gyventojams, 1941 ir 1944–1953 m. ištremtų Ignalinos ir apylinkių gyventojų atminimui (tautodailininkas Juozapas Jakštas, architektas Valdas Ozarinskas). Tai ąžuolinis 19 m aukščio kryžius su skulptūrine kompozicija ir įrašu „Per Sibiro kančią į prisikėlimą“, papėdėje iš bėgių suformuotas kryžius. Istorija 1857–1862 m. per Ignaliną buvo tiesiamas Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelis. Stotis atidaryta 1860 m., kai buvo užbaigta Vilnius–Pskovas linija ir rugsėjo 17 d. pro Ignaliną pravažiavo pirmasis traukinys inauguraciniu reisu iš Daugpilio į Vilnių. Statybai reikalingą žemę caro valdžia nupirko iš Igno Kaminskio valdomo palivarko. Stotis buvo IV klasės, medinė, tarp Švenčionėlių ir Dūkšto. Iš kelių jai priklausančių pastatų išlikęs tik vienas. Šešiakampio plano, 2 aukštų vandens bokštas buvo skirtas vandeniui pilti į garvežius, vėliau tiekė vandenį gretimiems namams. Šiuo metu jis nenaudojamas ir tam pritaikytas galėtų būti puiki vieta ekspozicijai ar edukacijai. Sovietmečiu Ignalinoje, stovyklos teritorijoje į pietvakarius nuo stoties, Gavio ežero pakrantėje nutiestas 734 m ilgio Ignalinos siaurasis geležinkelis, maršrutas ėjo ratu Stovykla–Gavys–Paplūdimys–Stovykla. Ignalinoje įkurta geležinkelininkų poilsio bazė. 1989 m. pastatytas paminklas tremtiniams. 1994 m. rugsėjo 3 d. Ignalinoje vyko nepriklausomos Lietuvos geležinkelių 75-ųjų metinių iškilmės. 2004 m. rekonstruoti stoties peronai. Galerija Šaltiniai