Našlaičių kapinės

Našlaičių kapinės – nebeveikiančios kapinės Vilniuje, Antakalnyje, tarp Antakalnio kapinių ir Šilo gatvės, Pavilnių parko apsuptyje. Pradėjo kurtis XIX a. vid. Čia laidojo ne tik katalikus karius, bet ir mirusius kalėjimuose, Šv. Jokūbo ligoninėje, miesto elgetas, neturtingus aplinkinių kaimų gyventojus, taip pat buvusius Trinitorių bažnyčios parapijiečius. 1903 m. dokumentuose rašoma, kad šios kapinės yra pasaulietinės, jose laidojama be jokios tvarkos ir priežiūros, kapai be paminklų, o daugelis ir be kryžių.. Archeologiniai tyrimai 2017–2020 m. Našlaičių kapinėse vykdyti archeologiniai tyrimai, skirti sovietmečiu nužudytų Lietuvos partizanų palaikų paieškai. 2018 m. birželį tyrimų metu buvo identifikuoti Lietuvos partizanų vado Adolfo Ramanausko-Vanago palaikai. Po palaikų identifikavimo ir atliktų tyrimų 2018 m. spalį Vilniuje surengtos Adolfo Ramanausko-Vanago valstybinės laidotuvės. 2019 m. birželį tyrimų metu taip pat patvirtinta, kad Našlaičių kapinėse rasti paskutinio su ginklu rankoje žuvusio Lietuvos partizano Antano Kraujelio-Siaubūno palaikai. Istorija Našlaičių kapinės – nebeveikianti Antakalnio kapinių dalis Vilniuje, pradėjusi formuotis XIX a. viduryje. Jų ištakos susijusios su Vilniaus katalikų konsistorijos dalyvių prašymais skirti žemę karių katalikų laidojimui. 1850 m. sausio 23 d. miesto Dūma Antakalnio karo ligoninei buvusiame Sapiegų miške paskyrė vieną dešimtinę (2,06 ha) miesto žemės, vėliau patikslintą iki 2 dešimtinių 300 kv. sieksnių (2,32 ha). Tais pačiais metais sudarytas oficialus kapinių planas. 1864 m. uždarius Trinitorių vienuolyną, kapinės ilgainiui liko be priežiūros. XX a. pradžioje kapinėse laidoti ligoninių pacientai, benamiai, elgetos, našlaičiai, kalėjimuose mirę asmenys ir nusižudę kariai. 1903 m. dokumentuose nurodyta, kad kapinėse laidojama be jokios nustatytos tvarkos, paminklų ir be kryžių. Teritorija ir struktūra Kapinių būklė ilgą laiką išliko prasta. Jos niekada nebuvo aptvertos ar sistemingai tvarkomos, o aiškesnė kapinių struktūra atsirado tik 1946 m., kai dalis teritorijos buvo atskirta mūrine tvora nuo likusių Antakalnio kapinių. Ankstyviausi išlikę antkapių įrašai datuojami 1949 m., o XIX a. pabaigos ar XX a. pradžios palaidojimų nenustatyta net archeologinių tyrimų metu. Archeologinių duomenų pagrindu nustatyta, kad seniausia kapinių dalis buvo į vakarus nuo dabartinės teritorijos. Sovietmečio palaidojimai 1950–1960 m. kapinės naudotos kaip slaptos palaidojimo vietos NKGB–MGB–KGB nužudytiems politiniams kaliniams ir kai kuriems kriminaliniams nusikaltėliams. Egzekucijos vykdytos Vilniaus KGB tardymo izoliatoriuje ir Lukiškių kalėjime, o kūnai į kapines buvo atgabenami naktimis, be jokių oficialių dokumentų, pažymėtų kapaviečių ar registrų. Pagal archyvinius duomenis ir archeologinių tyrimų rezultatus palaikai buvo užkasti tarp tuo metu naudotų kapaviečių, nesudarant atskiros masinės laidojimo vietos. Dėl to šių asmenų palaidojimo vietos ilgą laiką buvo neidentifikuotos. Tik po kelių dešimtmečių istorikai, remdamiesi egzekucijų datomis ir archyviniais dokumentais, iškėlė prielaidą, kad būtent Našlaičių kapinės galėjo būti naudojamos kaip slapta užkasimo vieta. Šios hipotezės buvo patvirtintos 2017–2020 m. archeologiniais tyrimais. Jų metu rasti Lietuvos partizanų – Albino Ivanausko, Vytauto Miškinio, Juozapo Streikaus, Adolfo Ramanausko-Vanago ir kitų palaikai. Dabartinė būklė Šiuo metu Našlaičių kapinės priklauso Rokantiškių kapinių administracijai. Ilgainiui teritorija apaugo mišku ir krūmynais, o dalis kapaviečių neišliko. Šiuo metu matomi tik keli kryžiai ir apie keturiasdešimt išlikusių antkapių su įskaitomais įrašais. Teritorijoje taip pat aptinkami žemių kauburiai, žymintys senas kapavietes. Šaltiniai