משרד החוץ והמהגרים של לבנון

משרד החוץ והמהגרים של לבנון (בערבית: وزارة الخارجية والمغتربين, תעתיק מדויק: וזארה אלח'ארג'יה ואלמע'תרבין) הוא משרד של ממשלת לבנון הממונה על ענייני החוץ של המדינה ושמירה על היחסים עם קהילות המהגרים הגדולות שיצאו ממנה. היסטוריה ב-1 בספטמבר 1920 הכריז הגנרל הצרפתי אנרי גורו על הקמת מדינת לבנון רבתי עם גבולותיה הנוכחיים, ובירתה ביירות. החוקה הלבנונית הראשונה ניתנה ב-23 במאי 1926, ותוקנה מספר פעמים בשלבים מאוחרים יותר. עם זאת, החוקה שאושררה ב-1926 לא שמה קץ למנדט הצרפתי, אלא הפכה אותו לפורמלי יותר. הגדרת רבות מסמכויותיו, כולל מדיניות החוץ של לבנון. סעיף 94 של חוקת 1926 קובע: "ממשלת לבנון תסכים לאחר מכן עם נציג המדינה המנדטורית להקים סוכנות לבנונית בפריז ותפקידים לנספחים לבנוניים בנציגויות וקונסוליות צרפתיות בערים זרות שבהן יש לבנונים". בשנת 1926 הוקם בפריז משרד בשם "הסוכנות הלבנונית בפריז", ואלפונס איוב מונה ל"נספח לבנוני למנהלת מדינות הלבנט הכפופות למנדט הצרפתי", שיהפוך בתקופה שבין 1937 ל-1944 ל"נציב הרפובליקה הלבנונית". אבל הנציב הלבנוני באותה תקופה נהנה מהרשאות מוגבלות מאוד. תפקידו הוגבל לצד המנהלי בלבד, שכן הוא הופקד על שליחת מידע מלבנון לממשלת המנדט הצרפתי ולהפך. הוא גם הגיש דיווחים ללבנונים בנוגע למצב הקהילה הלבנונית בפריז. הדברים החלו להשתנות עם חתימת ההסכם הצרפתי-לבנוני ב-1936, שהעניק ללבנון סמכות רבה יותר. משרד החוץ הוקם ב-15 באפריל 1937, אם כי עבודתו עדיין מוגבלת. לאחר הכרזת העצמאות של לבנון לאחר שהגנרל קאטרו הכריז על עצמאות לבנון, הפך חמיד פרנג'יה לשר החוץ הראשון בממשלה שהקים עומר דאוק ב-1 בדצמבר 1941. חמיד פרנג'יה החל בתהליך תכנון יעיל למבנה משרד החוץ, שם הוא מינה את חלים חרפוש למנהל הראשון של המשרד, וכן מינה את אליאס אל-סוחאן לעובד הראשון במשרד החוץ. בניין בית הנבחרים שימש כמטה המשרד. סלים תקלה, שכיהן כשר החוץ במשך שלוש קדנציות רצופות, בין השנים 1943–1945, תרם באופן יסודי להנחת היסודות של משרד החוץ כפי שהוא היום. לבנון גם פתחה את המשלחת הלבנונית הראשונה בלונדון, לאחר מכן בקהיר, פריז וורשה, בנוסף לפתיחת מספר קונסוליות בלונדון, קהיר, פריז, מרסיי וירושלים. באותה תקופה הודיעה לבנון על כוונתה לכונן יחסים דיפלומטיים עם ארצות הברית, ברית המועצות, סין, איראן, עיראק וממלכת ערב הסעודית, ובכך לבסס ישירות את נציגויותיה במדינות אלו. ב-30 במרץ 1953 הפכו כל הנציגויות הלבנוניות לשגרירויות (צו מס' 1220). הקבוצה הראשונה של דיפלומטים שמונו ב-1944 כללה: אדוארד ג'ורה, מוחמד חודרי, אמיל מטר, עזיז ברקאת, פול קלאט, נג'יב דהדה, יוסף קמאר, אנטואן פרנסיס, אדמונד חיאט, פואד חורי, אלי מעלוף, ג'רי חדאתי, עיזאת זיין, יוסף שדיד, אמיל מאנסי, אנטואן מוסלי, אלברט סמאהה, חסן סאאב, ג'וזף יזבק, נביל נאסר, ראמז שאמה, ג'וזף נאפה, הנרי אסמר, עיסאם ביהאם, אלי בוסטאני, שפיק שבסאב ופיקרי היידר. רשימת שרי החוץ קישורים חיצוניים אתר האינטרנט הרשמי של משרד החוץ והמהגרים של לבנון אתר האינטרנט הרשמי של המנהלת הכללית של המהגרים רשימת שרי החוץ של לבנון