Simone Veilová

Simone Veilová, rodená Jacobová, (* 13. júl 1927, Nice, Francúzsko – † 30. jún 2017, Paríž) bola francúzska právnička a pravicová politička. Pôsobila ako ministerka zdravotníctva vo vláde Valéry Giscard d’Estainga (1974 – 1979) a vo vláde Edouard Balladura (1993 – 1995), prezidentka Európskeho parlamentu (1979 – 1982) - prvá žena v čele tejto inštitúcie, členka francúzskeho Ústavného súdu (Conseil constitutionnel) (1998 – 2007). Bola čestnou prezidentkou Nadácie pamiatky holokaustu (Fondation pour la Mémoire de la Shoah). Ocenenia Vo funkcii ministerky zdravotníctva v roku 1975 presadila zákon, tzv. „Loi Veil“, ktorý francúzskym ženám umožnil bez obmedzenia využívať inštitút interrupcie. Vďaka tomu je vnímaná ako významná osobnosť boja za práva žien, čo jej taktiež vynieslo pozíciu v prvej stovke rebríčka ankety Najväčší Francúz v roku 2005. Bola prvou nositeľkou Ceny Karola Veľkého z roku 1981 a nositeľkou čestných doktorátov na dvoch desiatkach univerzít po celom svete. V roku 2012 bola vyznamenaná veľkokrížom Radu čestnej légie. V roku 2008 ju zvolili za členku Francúzskej akadémie. Do kresla 13, v ktorom sedel aj básnik a dramatik Jean Racine, zasadla 18. marca 2010. Na meči, ktorý každý člen akadémie dostáva, sú ako symboly vyryté jej číslo z koncentračného tábora Osvienčim, heslo francúzskej revolúcie Liberté, égalité, fraternité (Sloboda, rovnosť, bratstvo) a heslo Európskej únie Jednotná v rozmanitosti. Literatúra Michel Sarazin: Une femme Simone Veil, Robert Laffont 1987. Maurice Szafran: Simone Veil: Destin, J’ai lu, 1996. Referencie Iné projekty Commons ponúka multimediálne súbory na tému Simone Veilová Externé odkazy Profil v liste Le Parisien Archivované 2013-08-04 na Wayback Machine Zdroj Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Simone Veilová na českej Wikipédii.