מנזר ויסוקי דצ'אני

מנזר ויסוקי דצ'אני (בסרבית: Манастир Високи Дечани או Manastir Visoki Dečani - "מנזר דצ'אני עילית") הוא מנזר נוצרי אורתודוקסי גדול השוכן באזור מטוחיה שבחבל קוסובו, במרחק 12 קילומטרים דרומית לעיר פּייה. הקתוליקון של המנזר הוא הכנסייה הגדולה ביותר שנבנתה בבלקן בימי הביניים, ובה נמצאים פרסקאות גדולים ומשומרים היטב. המנזר שוכן בחורש ערמונים בעמק הנהר ביסטירצה, והוא מוקף בהרים ויערות. לאורך ההיסטוריה שלו היה המנזר מרכז רוחני ואמנותי פעיל, ובשנת 2004 הוכר כאתר מורשת עולמית. היסטוריה לפי מגילה שנכתבה ב-1330, הוקם המנזר בין השנים 1335-1327. המבנה נועד לשמש כמאוזולאום למלך הסרבי סטפאן דצ'אנסקי (Stefan Dečanski). האדריכל היה פרה ויטה (Fra Vita) מאסיזי, נזיר פרנסציקני מקוטור, כיום במונטנגרו. המלך נפטר ב-1328, לפני שהעבודות הושלמו והוא נטמן במקום. הבנייה, הריהוט והעיטורים המשיכו בפיקוחו של בנו סטפאן דושאן (Stefan Dušan), למעט הפרקסאות שציורם המשיך. המקום ידע פריחה במחצית השנייה של המאה ה-16, וצייר המנזר לונגין, בילה שני עשורים מחייו בציור הפרסקאות שגולת הכותרת שלהן היא באלה המוקדשים למלך סטפאן דצ'אנסקי ולסצנות מחייו. בסוף המאה ה-17 בזזו הטורקים העות'מאנים את המנזר, אך לא הסבו נזק לפרסקאות. במאה ה-19 המבנה חודש, ושני איקונוסטזיסים חדשים הוצבו בקפלות הצד. משהוכרז המנזר כאתר מורשת עולמית ב-2004 ציין ארגון אונסק"ו, בין היתר, כי: האתר הוסף בשנת 2006 לרשימת אתרי המורשת העולמית המצויים בסיכון בגלל חשש מנזקים שייגרמו בעקבות המתח הבין-עדתי השורר באזור, והוא נשמר על ידי כוח מיוחד מטעם נאט"ו. ב-30 במרץ 2007 נשמעו קולות פיצוץ בקרבת המנזר. קיומו של הפיצוץ אושר על ידי מקורות סרביים ובינלאומיים. הבישוף תאודוסיי, המנהל את המקום, טען כי התקרית הייתה התקפה באמצעות רימון יד שנועדה לשלוח מסר מאיים לנזירים ולכוחות נאט"ו. בשנים האחרונות מתגוררים במנזר כשלושים נזירים העוסקים במגוון פעולות מסורתיות כמו גילוף עץ, ציור איקונות, פרסומי ספרים ועבודה מיסיונרית. הטקסים במנזר מתנהלים לפי הטיפיקון של הר אתוס. המבנה תוכניתו של המנזר אופיינית לאדריכלות הכנסייתית הסרבית של המאה ה-12, וחומת המנזר החיצונית מקיפה את כל מבניו. הקתוליקון ניצב במרכז המתחם ופונה מזרחה ומערבה, ויתר מבני המנזר - אזור המגורים, המטבח, חדר האוכל ומגורי אב המנזר - הוקמו לאורך צדדיה המערביים והצפוניים של החומה. מבין כל המבנים האלה רק המגדל שמעל לשער המערבי וחדר האוכל ההיסטורי שמרו על צביונם ההיסטורי, ואילו יתר המבנים שונו עם השנים. כנסיית המנזר, המוקדשת לעליית ישו השמיימה, נבנתה מגושי שיש בצבע אדום-סגול וצהוב בהיר וכן משוהם. הכנסייה ידועה בשל גודלה ובשל סגנון בנייתה המשלב אלמנטים רומנסקיים וגותיים מוקדמים. בצידה המערבי נרתקס שלו שלוש קשתות, לאחריו חמישה מעברים, ובקצה המזרחי שלושה מעברים המסתיימים באפסיס. גולת הכותרת של הכנסייה הם הפרסקאות הרבים שהשתמרו בה במצב מצוין, והם מתארים באופן כרונולוגי את תולדות הנצרות מהבריאה ועד המאה ה-1. במבנה למעלה מאלף ציורי דמויות המכסות את כל קירותיו, והמתחלקים לפי נושאים (בישופים, נביאים, מלאכים, מחזור חייה של הבתולה וכו'); ואילו בכיפה נראה "ישו המלך". מלבד הפרסקאות נמצאים בכנסייה גם טמפלון אבן מקורי מהמאה ה-14, כסאו של ההגמון המקומי מ-1335 וסרקופג העץ המגולף של המלך סטפן דצ'אנסקי מ-1340. רצפת השיש המקורית נשמרה גם היא. בית האוצר של מנזר ויסוקי דצ'אני הוא העשיר בכל סרביה ובו שישים איקונות מהמאה ה-14 עד המאה ה-17, כתבי יד וחפצים אחרים. קישורים חיצוניים אתר האינטרנט הרשמי של מנזר ויסוקי דצ'אני (בסרבית, באנגלית, ברוסית, באיטלקית, ביוונית ובצרפתית) מידע על מנזר ויסוקי דצ'אני באתר קוסובו.נט