ברסאקלמס

ברסאקלמס (בקזחית וברוסית: Барсакелмес, מילולית "המקום שממנו לא שבים"; לעיתים השם מחולק לברסה-קלמס) הוא אי לשעבר, הגדול ביותר בימת אראל. שטחו היה 133 קילומטרים רבועים בשנות ה-80 של המאה ה-20, אך ככל שהימה נעשתה רדודה יותר הוא גדל בהתמדה, עד שהוא הפך לחצי אי ב-1995/96. כאשר ימת אראל התייבשה בקיץ 2009, האגם סביב אזור ברסאקלמס התייבש עד כדי כך שהאי לשעבר הפך לבסוף לחלק מהיבשת. פירוש הדבר שהוא כבר לא מייצג תכונת נוף שניתן לזהות. ברסאקלמס והאזורים היבשים סביב מוגנים על ידי ממשלת קזחסטן באמצעות שמורת הטבע ברסה-קלמס שהוכרזה ב-1936 והורחבה משמעותית ב-2006. הגובה המקסימלי באי לשעבר הוא 113 מטרים. בגלל מרבצי המלח המקומיים, מומלץ למבקרים לעצום עיניים במהלך סופות אבק ורוחות חזקות. מין העכביש הקופצני Sitticus barsakelmes קיבל את שמו ב-1998, וקרוי על שם האי לשעבר. פירוש שם האי בקזחית הוא "המקום שממנו לא שבים". הוא קיבל שם זה בגלל מספר סיפורים של אנשים (או קבוצות של אנשים) שחזרו אחרי שנים או אפילו עשורים אחרי שהם שהו באי כשהתכוונו לשהות בו רק יומיים או שלושה. בשטח האי לשעבר נצפו 12 מיני זוחלים, 178 מיני עופות ו-27 נציגים ממשפחת היונקים, בהם בולטים פראים, אנטילופות הסאיגה וצבי הזפק. גם צבעוני בורשצ'וב (Tulipa borszczowii), שיחי שבטוט (Calligonum) וסבך חמד שחור צפוף נמצאים כאן. האי לשעבר והשטח סביבו צורפו לאתר המורשת העולמית מדבריות החורף הקרים של טוראן של ארגון אונסק"ו שהוכרז בספטמבר 2023 במהלך המושב ה-45 של ועדת המורשת העולמית בריאד בערב הסעודית. היסטוריה הסקר המתועד הראשון של ברסאקלמס נעשה באוגוסט 1848, כאשר הגאוגרף א. מקשייב והטופוגרף א. אקישב ערכו סקר טופוגרפי של האי ותיארו את נופו. הסקיצות הראשונות של החי והצומח המקומיים נעשו על ידי טאראס שבצ'נקו. אגדה אורבנית במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20, הייתה אגדה אורבנית מתמשכת על תופעות על-נורמליות המתרחשות באי. האגדה הגיעה לשיאה בתחילת שנות ה-90, כאשר מגזין המדע הפופולרי הרוסי "טכניקה מולודיוז'י" פרסם מאמר גדול על תופעות אלו, וציין את הסטודנט המקומי לרפואה סרגיי לוקיאננקו כמקורם הראשי. הוא סיפר סיפור מרתק של זרימת זמן משתנה באי וביקור אפשרי של עב"מים, והציג מכתבים וסיפורים של דייגים מקומיים על וריאציות זמניות מוזרות, משלחות נעלמות ותעלומות אחרות. אולם מאוחר יותר התברר כי האגדות היו סדרה של תרמיות משוכללות שבוצעו על ידי דורות רצופים של סופרים ועיתונאים מקומיים, שפרסומים מרכזיים בברית המועצות האמינו וקלטו כדי להגביר את העניין הציבורי. התרמית למעשה בוצעה לראשונה ולאחר מכן נחשפה על ידי לוקיאננקו וגרגורי נברוב, אז נשיא KLF MGU (KLF = kluba lyubiteley fantastiki, מועדון אוהדי הפנטזיה), שמעורבותם התחילה את הכול. כפי שהסיפור התגלגל, כאשר נברוב שאל את עמיתיו ברחבי ברית המועצות אם הם זוכרים סיפורים כלשהם על תופעות על-נורמליות באזוריהם, לוקיאננקו, אז חבר פעיל ב-KLF של אלמטי, נזכר בכמה שמועות על פעולות מסתוריות בברסאקלמס והחליט למתוח את המוסקבאי. הוא מצא את מקור השמועות, סיפור ישן בעיתון מקומי, יחד עם חבריו המציא את העדויות כמו מכתבי דייגים, ואף המציא גרסה מקומית של אפוס קזחי על הגיבור קובלנדי בטיר. נברוב קנה סיפור ודיווח על כך למערכת "טכניקה מולודיוז'י", שפרסמה את הכתבה. מאוחר יותר, כאשר לוקיאננקו הודה במתיחה בפני נברוב, הם ניסו להתחקות אחר מקור הכתבה שהיוותה השראה למתיחה, וגילו שזו עצמה הייתה בדיחה של עיתונאי מקומי. קישורים חיצוניים הערות שוליים