מחנה הפליטים אל-אזרק

מחנה הפליטים אל-אזרק (בערבית: مخيم الأزرق, תעתיק מדויק: מח'ים אלאזרק) הוא מחנה פליטים הממוקם ליד אל-אזרק שבירדן שנבנה עבור פליטי מלחמת האזרחים בסוריה. הוא פותח ומופעל על ידי נציבות האו"ם לפליטים (UNHCR) בשיתוף עם ממשלת ירדן. הוא נפתח לראשונה באפריל 2014. נכון למרץ 2016 היו בו למעלה מ-32,000 פליטים ועד אוגוסט 2019 מספר זה היה עמד על למעלה מ-35,000 איש. פיתוח ומטרות בניית המחנה החלה במאי 2013. האתר ממוקם כ-20 קילומטרים (12 מיל) ממערב לאל-אזרק בשטח מדברי חם וכ-90 קילומטרים (56 מיל) מגבול ירדן-סוריה. האתר שימש במהלך מלחמת המפרץ כמחנה מעבר לעקורים עיראקים וכוויתים. המחנה עצמו משתרע על פני כ-15 קילומטרים (9.3 מיל). המקלטים נבנו באבץ ופלדה במטרה לעמוד בתנאי החום והרוח. בבניית המחנה לא נעשה שימוש במלט ובטון, כדי להדגיש שהמחנה אינו מיועד להיות קבוע. המחנה נועד להתגבר על חלק מהבעיות שחוו במחנה הפליטים זעתרי הצפוף ועמוס הצרות ששכן קרוב יותר לגבול. מתקני מחנה אל-אזרק (כגון מרפאות וגני שעשועים) נבנו בצורה מבוזרת על מנת רעיון לחקות התיישבות כפרית בתוך המחנה. אחת המטרות הייתה שימור המבנים החברתיים המסורתיים של קהילות סוריה. גם דאגות הביטחון היו בעלות חשיבות עליונה בתכנון המחנה. ראש המחנה של UNHCR אמר באפריל 2014 כי "למדנו מה נעשה בזאתרי ובמחנות פליטים אחרים ברחבי העולם וניסינו לתכנן בקפידה." פקיד אחר של UNHCR טען כי מדובר באחד ממחנות הפליטים הטובים בעולם. עלות בניית המחנה הוערכה ב-63.5 מיליון דולר כאשר המימון הגיע מתורמים בינלאומיים. הפליטים הראשונים החלו להגיע למחנה ב-28 באפריל 2014. בתחילה התגוררו במחנה כ-25,000 איש עם תשתית המיועדת לכ-50,000 עם הרחבה נוספת ל-130,000 איש. לפיכך היה לו פוטנציאל להפוך לאחד ממחנות הפליטים הגדולים ביותר לא רק סביב סוריה אלא בעולם (שני רק למחנה דאדאב בקניה). באותה תקופה כבר היו לירדן כ-600,000 פליטים רשומים בגבולותיה, כאשר גורמים רשמיים במדינה אמרו שהמספר האמיתי יכול להיות פי שניים מזה. עד מרץ 2015 התגוררו במחנה הפליטים אזרק רק 14,500 פליטים, כאשר היה צפוי שיהיו למעלה מ-60,000 עד אז. חלק מהסיבות היו חיצוניות, כגון חשש מפני כניסת המדינה האסלאמית לירדן יחד עם פליטים או חששות תקציביים. בפועל הרוב מתוך 35,000 הפליטים שנכנסו למחנה כבר עזבו במהרה על מנת להשתקע באופן בלתי חוקי בעיירות וערים ירדניות. נושא בולט במחנה היה היעדר חשמל, עקב ריחוק המחנה מאזורים מיושבים אחרים. לכן, הפליטים נאלצו להשתמש בפנסים סולאריים והתקשו לשמור על קשר עם העולם החיצון. בהדרגה הוכנסו למחנה גנרטורים. קושי בולט נוסף במחנה היה הטמפרטורות חמות מאוד בחודשי הקיץ ומחירי מזון גבוהים. חלק מהפליטים במחנה קיבלו אישורים לבקר בערים ירדניות, ולאחר מכן לא שבו. למרות כל קשיים אלו, המחנה נותר בטוח מבחינה ביטחונית. אוכלוסיית המחנה גדלה בהדרגה במהלך המחצית השנייה של 2015, אך נותרה הרבה מתחת לציפיות הראשוניות. קישורים חיצוניים הערות שוליים