Petra

Petra (arapski: البتراء, al-Bitrā’) je napušteni grad na području današnjeg Jordana, a u antičko doba je bio glavni grad Nabatejaca. Poznata je upravo po svojim građevinama uklesanim u stijene zbog čega je 1985. uvrštena na UNESCO-ovu listu mjesta koja se smatraju svjetskom kulturnom baštinom. Položaj i značenje Petra se nalazi na pola puta od Akapskog zaliva prema Mrtvom moru, na visini između 800 i 1.350 m iznad nivoa mora, u širokoj kotlini brdskog područja Edoma. Zahvaljujući strateški povoljnom položaju na raskršću više karavanskih puteva koji su spajali Egipat sa Sirijom i južnu Arabiju sa Sredozemljem, grad je u razdoblju od 5. vijeka p. n. e. pa do 3. vijeka bio vrlo važno trgovačko središte. Petra je naročito kontrolirala raskršće na putu tamjana. Taj prastari trgovački put vodio je od Jemena duž zapadne obale Arabije, a kod Petre se račvao na sjeverozapadni odvojak prema Gazi i drugi koji je smjerom prema sjeveroistoku išao do Damaska. Pored povoljnog geografskog položaja, imala je i dobro skriveni položaj među strmim stjenovitim zidovima okolnih brijegova i, što je bilo posebno važno, sigurnu opskrbu vodom. I danas se do mjesta može doći samo uskom brdskom stazom sa sjeverozapada ili jednim stjenovitim klancem s istoka koji je dug oko 1,5 km a stijene između kojih se provlači dostižu visinu od oko 200 m dok je na najužem mjestu širok samo 2 m. Duž jednog stjenovitog zida klanca uklesan je žlijeb pokriven kamenim pločama kojim su Nabatejci dovodili u Petru vodu iz jednog brdskog potoka. Sve to činilo je Petru privlačnom jer je pružalo sigurnost karavanama s juga Arabije koje su prenosile uglavnom skupocjenu robu: začine i svilu iz Indije, bjelokost iz Afrike, biseri iz Crvenog mora kao i tamjan s juga Arabije. Smola sa stabala tamjanove biljke (Boswellia sacra) bila je u cijelom antičkom svijetu vrlo cijenjena kao skupocjena žrtva bogovima, ali i kao lijek. Carine i posredovanje u trgovini donosili su Nabatejcima vrlo velike prihode. Historija Nije nedvosmisleno dokazano kako su Nabatejci nazivali svoj glavni grad. Stari zavjet spominje mjesto u Edomu imenom Sela (stijena, kamen). Ali sporno je da li se to odnosi na nabatejski glavni grad koji grčki izvori navode pod imenom Petra, što također znači "stijena". Međutim, u helenističkom svijetu je bilo više mjesta istog imena. Prema nekim drugim izvorima čija vjerodostojnost nije dokazana, Nabatejci su svoj glavni grad nazivali Reqem ili Reqmu što znači "crveni", a moglo bi se tumačiti kao asocijacija na boje stijena oko Petre. Historija grada je najuže povezana s Nabatejcima. Međutim, osim nekih uklesanih natpisa, Nabatejci nisu ostavili pisane tragove. Zbog toga, historija Petre može se utvrditi samo u fragmentima i to iz biblijskih kao i grčkih i rimskih izvora. Prema arheološkim nalazima, visinska dolina Petre bila je povremeno naseljena još u razdoblju starijeg kamenog doba (paleolitik), a od mlađeg kamenog doba (neolitik) - od oko 9000. p. n. e. je trajno naseljena. Biblija spominje Horite i Edomite kao stanovnike tog područja od oko 1500. p. n. e. Nakon što su Perzijanci osvojili Palestinu u 6. vijeku p. n. e., iz unutrašnjosti Arabije stiže semitski narod Nabatejaca (oko 500. p. n. e.) i istiskuje Edomite. Sa stočarstva prelaze na kontrolu trgovačkih putova koji se sjeku kod Petre. Od 3. vijeku p. n. e. počinje rast značaja Petre. Stanovništvo, do tada polunomadi napuštaju svoje šatore i zamjenjuju ih trajnim nastambama. Istovremeno raste i učvršćuje se politička moć i oblikuje stabilna kraljevska vlast. Makabejci (vidi zeloti) prvi spominju u svojim tekstovima kralja Aretasa I u godini 168. p. n. e. Njemu i njegovim nasljednicima uspjelo je oduprijeti se uticaju ptolemejskog Egipta, kao i proširivati područje uticaja Petre na račun područja kojim je vladala dinastija Seleukida. Istovremeno, bili su otvoreni uticajima svog helenističkog okruženja. Napredovanje Petre se nastavilo. U vrijeme kralja Aretasa III (87. p. n. e. do 62. p. n. e.) osvajaju Damask, miješaju se u borbe za vlast u Judeji i opsjedaju Jeruzalem. Tada se na tom području pojavljuje Rim i napredovanje Petre je zaustavljeno. Još gotovo 200 godina Petra zadržava unutrašnju samoupravu, blagostanje grada i dalje raste, a broj stanovnika, prema procjenama, dostiže 30.000 do 40.000. No, kad su ih 106. pobijedili Rimljani, postaju jedna od provincija Rimskog Carstva i postepeno gube na značenju. Zatim doživljavaju dva snažna potresa (363. i 551.) a kad Arapi 663. osvajaju to područje, zadnji stanovnici napuštaju Petru. Petra danas Od vremena križara pa sve do 1812. niti jedan Evropljanin nije bio u Petri. Oko 1800-te još su samo pojedini naučnici po čuvenju naslućivali da bi negdje na Bliskom istoku mogao postojati jedan legendarni grad uklesan u stijenama. Ponovo ga je za Evropljane otkrio Švicarac Burckhardt putujući po Arabiji. Više od 100 godina kasnije, Thomas Edward Lawrence (poznatiji kao "Lorens od Arabije"), piše u svom djelu "Sedam stubova mudrosti": "Petra je najdivnije mjesto na svijetu." Mislio je, da bi svaki opis mjesta izblijedio pred vlastitim doživljajem u susretu s Petrom. Najvažnije građevine Sačuvano je oko 800 građevina i žrtvenika. Obilježeni su nabatejskim, grčko-helenističkim i rimskim uticajima. Vrlo često se na samo jednom spomeniku mogu očitati stilski elementi sve tri kulture. Riznica: Na izlasku iz kanjona koji s istočne strane ulazi u kotlinu Petre, nailazi se ravno na vjerovatno najpoznatiju građevinu Petre, Khazne al-Firaun. Izraz "građevina" i nije najtačniji, jer se kod očuvanih objekata u Petri ne radi o građenim spomenicima, nego o objektima koji su uklesani u žive stijene. Beduini su ju nazivali "Faraonska riznica", iako se ustvari radi o jednom od mnogih u stijenu uklesanih grobnica. Nije dokazano kad je rađena. Neki naučnici smatraju da je rađena u 1. vijeku p. n. e., dok drugi vjeruju da je iz 2. vijeka nove ere, iz vremena cara Hadrijana. Rimsko pozorište: Na putu od ulaska u kotlinu prema centru Petre, s lijeve strane se nalazi dosta dobro očuvan amfiteatar iz 1. vijeka. I on je, kao i druge građevine, isklesan iz stijene. Ima 33 reda sjedala, i imao je oko 5.000 mjesta. Kod klesanja amfiteatra, otvoreni su prilazi nizu grobnica koje su još ranije bile uklesane u stijene. Amfiteatar su otkrili američki arheolozi 1961. Grobovi u kraljevskoj stijeni: Sjeverno od amfiteatra izdiže se tzv. kraljevski zid. Na oko pola visine stijene isklesano je više monumentalnih grobnica jedna do druge. Razaznaju se nabatejski, grčki i rimski uticaji. Ed-Deir, grobnica u stijeni: Na izlasku s područja nekadašnjeg grada, nalazi se možda najljepši spomenik ove izgubljene kulture, El-Deir. U prijevodu, ovo ime znači samostan. Vjerovatno zato što su u srednjem vijeku ovdje obitavali redovnici. Nije skriven, leži visoko na brijegu i impresivan je ne samo zbog svoje veličine. Samo urna na vrhu ukrasnog okruglog hrama nad ulazom je visoka 9 m. Zbog njegovog jednostavnog ali monumentalnog stila, Ed-Deir se smatra jednim od vrhunaca nabatejske kulture. Danas se Petra smatra jednom od najvećih znamenitosti Bliskog istoka a 7. jula 2007 je grad neoficijelno proglašen za jedno od novih sedam svjetskih čuda. UNESCO nije podržavao izbor novih sedam svjetskih čuda i distancirao se od tog izbora. Reference