Kaze no tó

Kaze no tó (jap. 風の塔, angl. Tower of Winds, dosl. Veterná veža) je budova v Jokohame postavená v roku 1986. Autorom je japonský architekt Tojoo Itó, ktorý je jedným z najmodernejších a vplyvných architektov. Je známy pre vytváranie extrémnej koncepcie budovy, v ktorej sa snaží spojiť fyzické a virtuálne svety. Je popredným zástancom architektúry, ktorá sa zaoberá otázkami ako „moderné simulované mesto.“ Projekt nefiguruje ako novostavba, ale ako transformácia existujúcej železobetónovej veže postavenej v 60. rokoch s funkciou vodného rezervoára pre klimatizačný systém a vetracie zariadenie nákupného strediska pod ním. Rozhodnutie o redizajne štruktúry prišlo s príležitosťou 30. výročia otvorenia neďalekej jokohamskej stanice Niši-guči. Návrh Tojooa Itóa bol jedným z desiatich predložených návrhov od rôznych architektov a projektantov a vybraný bol pre svoju schopnosť premeniť anonymnú stavbu na silný mestský orientačný prvok. Architektúra Veža je vysoká 21 metrov a nachádza sa v blízkosti hlavnej stanice. Stará betónová konštrukcia je pokrytá panelmi z perforovaného hliníka a kovovými listmi, ktoré umožňujú osvetľovaciemu systému vytvárať zrkadlové efekty. Počas dňa stojí veža ako vysoký nepriehľadný objekt. Jeho hliníkové opláštenie slúži ako zrkadlo dosky a tienenie pre svetla vo vnútri. V noci svetlá a reflexné povrchy „tancujú na hudbu z mesta“, prvky ovládané počítačom reagujú na ľudské aj prírodné sily: okolité zvuky, silu vetra, denný čas a ročné obdobie. Obrazy, ktoré nasledujú ukazujú rôzne vzory a stupne transparentnosti, ktoré sú dosiahnuté kombináciou viac ako 1000 lampami, 12 neónovými obručami a 30 svetelnými záplavami. Posledné sú situované na zemi a osvetľujú vežu zdola. Itó vytvoril umelecké dielo - architektúru jednoduchosti, ktorá odráža zložitosť a charakter mesta a jeho obyvateľov. Jeho vplyvom je hudba životného prostredia v kombinácii s ľudskou interakciou a vplyvom naňho. V tomto projekte svetlo cez architektúru interpretuje zvuky mesta. Veža je príkladom virtuálnej architektúry, kde hmotnú substanciu nahrádzajú iné médiá. Osvetľovací systém Osvetľovací systém bol riadený dvoma počítačmi ktoré menili intenzitu a smer svetla z rôznych zdrojov svetla na základe prirodzeného svetla, počasia, rýchlosti vetra a vonkajšieho hluku. Zámerom Toya Ita bolo predovšetkým udržať vzťah budovy s mestom pri živote aj v noci, takže sa budova nevypína, ale aj naďalej spolupracuje so svojím okolím, dokonca aj pri absencii prirodzeného svetla. Na tú dobu to boli veľmi pokrokové myšlienky, v súlade s novým spôsobom vnímania svetla nie len ako funkčného prvku, ale ako neoddeliteľnej súčasti architektúry a dizajnu. V súčasnosti už stará veža neexistuje, pretože bola zbúraná koncom 90 rokov. Tvorila mestskú ikonu ani nie tak kvôli výške, ako pre neobvyklé efekty vytvorené svetlom. Zdroje [1] Archivované 2010-12-29 na Wayback Machine [2][nefunkčný odkaz] [3]