מקדש קאסוגה

מקדש קָאסוּגָה (ביפנית: 春日大社) או קָאסוּגָה-טָאישָה, הוא מקדש שינטו הממוקם בעיר נארה, שבמחוז נארה, יפן. המקדש הוקם במקור על ידי משפחת פוג'יווארה ב-768, וחודש לאורך ההיסטוריה בהתאם למסורת הבניה המחודשת של מקדשים. לכן, על אף שהמבנה הנוכחי עצמו אינו עתיק, צורתו והטכניקות בהן הוא נבנה משמרות מסורות עתיקות יומין. המקדש נבנה בסמוך למקדש קוֺפוּקוּ-גִ'י הבודהיסטי, שהוקם אף הוא על ידי הפוג'יווארה, ועימו היה למקדש קאסוגה קשר דתי עמוק עד לעת החדשה. מקדש קסאוגה וכן היער הראשוני קָאסוּגָאיָאמָה (春日山) הסמוך אליו, רשומים כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו כחלק מהמונומנטים ההיסטוריים של נארה העתיקה. המבנה המרכזי של מקדש קאסוגה, "הוֹנדֵן" ביפנית (本殿), הוא מקור שמו של סגנון האדריכלות "קָאסוּגָה-זוּקוּרִי". שער המקדש, הטוריאי במקדש קאסוגה, הוא אחד העתיקים ביפן והשפיע על סגנון הבנייה של טוריאי הנראה ברחבי יפן. בין השאר, ידוע המקדש במנורות הברונזה שמעטרות את המבנה הפנימי, בכשלושת אלפי פנסי האבן שמוצבים לאורך הדרך אל המקדש, ובעצי הוויסטריה הרבים השתולים בו ופריחתם היפה. הדרך המובילה אל המבנה המרכזי של המקדש עוברת דרך פארק איילים. בפארק משוטטים בחופשיות איילי סיקה הודות לאיסור עתיק על פגיעה בהם. האיסור הוחל כיוון שהאיילים באזור זה נחשבים לשליחים קדושים, "שִינְשִי" ביפנית, של אלי השינטו המאכלסים את המקדש ואת השטח ההררי שמסביב. האיילים הקדושים הפכו לסמל של המקדש ומופיעים בציורים ושירה עליו, כולל מספר ציורים ויצירות אמנות מתקופת נמבוקוצ'ו. גן בוטני שנבנה בצמוד למקדש ב-1932 קרוי הגן הבוטני מָאניוֹ או גן קאסוגה ומכיל מעל ל-300 זני צמחים שהוזכרו בשירי המָאניוֹשוּ , אוסף השירה היפנית העתיק ביותר שקיים בימינו, שגרסתו המוכרת נחתמה בשנת 759. ליד כל אחד מהצמחים שלט עם שמו ועם השיר מאוסף השירה שמזכירו. היסטוריה מקדש קאסוגה הוקם כמקדש המשפחתי של משפחת פוג'יווארה ב-768, במקביל למקדש קופוקו-ג'י הסמוך לו. עד לעת החדשה, היה הפולחן בשני המקדשים קשור דרך התפיסה הדתית של איחוד האלוהויות הבודהסטיות עם הקאמי, אך בתקופת מייג'י (1868–1912) הופרד הפולחן. על פי האגדה, הקאמי הראשי של מקדש קאסוגה, טָאקֶמִיקָאזוּצִ'י (קרוי גם טָאקֶמִיקָאזוּצִ'י-נוֹ-מִיקוֹטוֹ), הגיע ממקדש קאשימה כדי להגן על נארה. מסופר שטאקמיקאזוצ'י רכב על אייל לבן לפסגת הר מיקאסה, שפסגתו המעוגלת הפכה לסמל של המקדש. מיקום המקדש זכה לראשונה לתמיכה מצד המשפחה הקיסרית בתקופת הייאן בשל כוחה העולה של משפחת פוג'יווארה וכן של הקיסרית שוטוקו. בין השנים 1871 ל-1946, מקדש קאסוגה הוכרז רשמית כאחד מה"קָאנְפֵּיי-טָאִיְשָׁה" (官幣大社), כלומר הוא השתייך לקבוצה של מקדשים שנבחרו לקבל תמיכה ממשלתית. שינוי מעמדו הרשמי של המקדש היה קשור בשינויים העצומים שחלו ביפן בתקופת מייג'י (1868-1912), אשר כללו, בין השאר, את החלת השינטו הממלכתי כדת מדינה וההפרדה הכפויה בין שינטו לבודהיזם. חשיבות דתית מקדש קאסוגה החל כמקדש משפחתי, אבל הוא הפך למקדש מרכזי עם שלוחות ברחבי יפן. ארבעת הקאמי העיקריים המקודשים בקאסוגה הם טאקמיקאזוצ'י-נו-מיקוטו, אָמֶה-נוֹ-קוֹיָאנֶה, הִימֶגָאמִי, ופוּצוּנוּשִי-נוֹ-מִיקוֹטוֹ. למרות היותן הישויות האלוהיות המרכזיות של מקדש קאסוגה, הן מקובצות לעיתים קרובות יחד כאלוהות סינקרטית משולבת המכונה קאסוגה דָאיְמיוֹגִ'ין (大明神). האלוהות קאסוגה דאימיוג'ין כוללת בנוסף לחמשת הקאמי גם חמש אלוהויות בודהיסטיות מקבילות. כלומר, ישות הדאימיוג'ין כוללת חמישה זוגות של אלוהויות, כשכל זוג כולל קאמי ואלוהות בודהיסטית. חשיבותה של הישות הסינקרטית הייתה בכך שהוא הפך לתבנית עבור מתפללים עתידיים שרצו לשלב מספר אלוהויות כדי להתפלל אליהן בו זמנית. הקאמי החמישי, אָמֶה-נוֹ-אוֹשִיקוּמוֹנֶה, נוסף במאה ה-12 ותואר כצאצא האלוהי של אמה-נו-קויאנה והימגאמי. בעת החדשה ממשלת מייג'י כפתה הפרדה בין פולחני הקאמי והפולחנים הבודהיסטיים כשהחילה את השינטו הממלכתי. בתהליך זה, מקדש קאסוגה זכה לכבוד כאחד המקדשים שנבחרו תמיכה ממשלתית, אך גם נדרש לשנות את מסורות הפולחן בו. מקדש קאסוגה היה מוקד עלייה לרגל כבר מימי הביניים, וגם בעת החדשה המוקדמת (תקופת אדו) היה מקום ידוע והופיע בהדפסי עץ רבים. עם השנים, האמונה בקאסוגה דאימיוג'ין התפשטה, ומקדשי עזר הוקמו עבור מאמינים שלא יכלו לעלות לרגל לקאסוגה. קיימים כ-3,000 מקדשי עזר ברחבי יפן. פירוט המבנים ואדריכלות המבנה האדריכלי של ההיכל הראשי של מקדש קאסוגה (הונדן) השפיע רבות על אדריכולת מקדשי השינטו ביפן, ונתן את שמו לסגנון האדריכלות "קאסוגה-זוקורי" (מילולית: צורת קאסוגה). מתחם המקדש מוקף על ידי ארבעה קלויסטרים וכולל מקדש ראשי, בית אוצרות, מספר אולמות ושערים גדולים. המקדש ידוע בפנסי האבן והברונזה הרבים שבו, למעלה מ-3,000, שמודלקים באירועים מיוחדים כמו פסטיבלי סצובון מנטורו וצ'וגן מנטורו. הפנסים מאכלסים חלק מהקלויסטרים וכן אולם "פוֹגִ'ינָאמִי-נוֹ-יָה" שמוקדש להם. מקדש קאסוגה ידוע גם בפריחת הויסטריה בסוף אפריל ותחילת מאי. עץ הויסטריה העתיק של המקדש צומח למעלה מ-700 שנים ומכונה "סוּנָאזוּרִי-נוֹ-פוּגִ'י", שניתן לתרגם ל"ויסטריה שנוגעת בחול," כיוון שבשיא פריחתו ענפי הפריחה מגיעים לאורך מטר ויותר. לכל אחד מארבעת הקאמי הראשיים יש היכל המוקדש לו, כולם בסגנון האדריכלי "קאסוגה-זוקורי". הם מאופיינים בגגות גמלוניים משופעים, מבנה מלבני, "קָצוּאוֹגִי" (בולי עץ דקורטיביים) ו"צִ'יגִי" (מבני גג מפוצלים). האולם הראשון מוקדש לטאקמיקאזוצ'י-נו-מיקוטו, השני לפוצונושי-נו-מיקוטו, השלישי לאמה-נו-קויאנה, והאולם הרביעי להימגאמי. מספר מקדשי עזר נמצאים מחוץ להיכל הראשי ומוקדשים לקאמי נוספים, דבר המאפיין מקדשים גדולים ביפן ואיפשר להם להפוך למרכז דתי שמשך מאמינים נוספים.[דרוש מקור] למשל, מקדש-עזר המוקצה לצוּנוֹפוּרִי-נוֹ-קָָאמִי, הקרוי "צוּבָּאקִימוֹטוֹ-גִ'ינגָ'ה" או "קָָאיָאבּוּסָה מיוֹגִ'ין". מקדש קָאסֶנוֹמִיה-גִ'ינגָ'ה מוקדש לשני קאמי של הרוחות, שִינָאצוּהִיקוֹ-נוֹ-מִיקוֹטוֹ ולשִינָאצוּ-הִימֶה. בשנת 1135, יוסד מקדש וָואקָאמִיָה-ג'ינג'ה (若宮神社), אחד ממקדשי העזר הבולטים ביותר במתחם, משום שהוא פיתח מסורות ייחודיות לו. וואקאמיה מאכלס את "הקוֹגָאמִי", כלומר קאמי צאצא, של אמה-נו-קויאנה והימגאמי, שקרוי אָמֶה-נוֹ-אוֹשִיקוּמוֹנֶה (או אָמֶה-נוֹ-אוֹשִיקוּמוֹנֶהנוֹ-מִיקוֹטוֹ). הפולחן העיקרי במקדש זה קשור לאלים נוקמים ומתים, והוא המקום בו מתקיים פסטיבל וואקאמיה קאסוגה.[דרוש מקור] בית האוצרות במקדש קאסוגה מכיל מאות אוצרות לאומיים ונכסים תרבותיים רבים אחרים, רובם מתקופת הייאן. כמה מהפריטים הבולטים ביותר הם חצים עם משרוקיות קריסטל מתקופת הייאן, מראות ברונזה מתקופות הייאן ונאנבוקו-צ'ו, ותופי טאיקו מעוטרים ששימשו בגאגאקו מתקופת קאמאקורה. מקדש קאסוגה, כמו מקדש איסה ואיזומו-טאישה, מקיים את מסורת הבנייה מחדש בטווחי זמן קבועים הידועה "בשם שִיקִינֶן זוֹטָאי" (式年造替). זוהי מסורת המבוססת על תפיסת "הטוֹקוֹ-וָואקָה" (常若) בשינטו, על פיה חפצים מתחדשים על מנת לשמור על יוקרתם האלוהית לנצח. כמו מקדש איסה, מקדש קאסוגה נבנה מחדש את ההיכל המרכזי על פי אותם מפרטים כל 20 שנה מאז תקופת נארה, יותר מ-1000 שנה. השחזור האחרון, שהתרחש ב-2016, היה ה-60 במספר. פסטיבלים במהלך הפסטיבלים "סֶצוּבּוֹן מָאנטוֹרוֹ" (3 בפברואר) "וצ'וֹגֶן מָאנטוֹרוֹ" (14–15 באוגוסט), שלושת אלפי פנסי המקדש מודלקים בו זמנית. סצובון מנטורו קשור לחגיגת המעבר העונתי מהחורף לאביב, בעוד שהצ'וגן מנטורו מתייחס למעבר הקיץ לסתיו. שניהם מתקיימים כדי לחגוג את חגי אובון וסצובון בתרבות היפנית. בשני הפסטיבלים, מבקרים בהיכל הראשי של מקדש קאסוגה כותבים את משאלותיהם על לוחות עץ מצוירים הקרויים "אֶמָה", וקושרים אותם לפנסים לפני שהודלקו. בנוסף, יש סביב חגים אלה נוהג לזרוק שעועית יבשה כדי למנוע מזל רע. ב-13 במרץ מתקיים "קאסוגה מָאצוּרִי|, פסטיבל מקומי הכולל הופעות של גאגאקו ובוגאקו, מוזיקה וריקודים מסורתיים שמקורם בחצר הקיסרית בתקופת הייאן. בנוסף, מתקיימים מופעי "יאמטו-מאי", המבוצעים על ידי נשים, וממשיכים מסורות מתקופות הייאן ונארה. פסטיבל זה מקיים גם תהלוכה חגיגית ברחובות הכוללת גם סוס מקודש. משתתפים עוטים תלבושות מסורתיות ותקופתיות, מתקופות הייאן עד אדו, ומתקיימים מופעי "קאגורה" ומוזיקת "דנגאקו". פסטיבל קאסוגה-וואקמיה מתקיים במקדש וואקמיה ג'ינג'ה בין ה-15 ל-18 בדצמבר בכל שנה. מסורתית, פסטיבל זה נועד למנוע מחלות ולקדם צמיחה חדשה לקראת האביב. כמו "בקאסוגה מאצורי", המשתתפים יכולים לצפות במופעי קאגורה ובתהלוכה בלבוש מסורתי. היער הראשוני קאסוגאיאמה יער קָאסוּגָאיָאמָה הקדום הוא יער ראשוני המשתרע על פני כ-250 דונם (620 אקרים). המשמעות המילולית של השם היא "הר קאסוגה", ואכן היער מתפרש על הר שפסגתו מתנשאת ל-498 מטרים. היער מכיל מכיל 175 מיני עצים, 60 מיני ציפורים ו-1,180 מיני חרקים. אזור קאסוגאיאמה נחשב לקדוש משכבר הימים בשל סמיכותה להיכל המרכזי של מקדש קאסוגה וקשריה לפולחן במקומי. לכן, ציד וכריתת עצים נאסרו באזור זה כבר בשנת 841 לספירה. איסור מסורתי זה שימר את תצורת היער בסמוך למבני ההיכל המרכזי, והוא נותר כמעט ללא שינוי מאז תקופת נארה. גלריית תמונות ראו גם אדריכלות שינטו הגן הבוטני מאניו (אנגלית) מקדש איסה קישורים חיצוניים אתר האינטרנט הרשמי של מקדש קאסוגה (ביפנית, באנגלית, בסינית מסורתית, בסינית מפושטת, בקוריאנית, בצרפתית ובשפות מרובות) העמוד הרשמי של מקדש קאסוגה (אנגלית ויפנית) מקדש קאסוגאטישה, מתוך מדריך הטיולים הרשמי של נארה. (אנגלית) (אורכב 03.08.2019 בארכיון Wayback Machine) מדריך יפן (אנגלית) ספריית הדיאט הלאומית של יפן: תמונות וציורים של מקדש קאסוגה. הארכיון הלאומי של יפן: "קאסוגאשינקוזו", מגילה המציגה פסטיבל שנתי במקדש הגדול של נארה קסוגה (תקופת אדו) מקדש קאסוגה, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) הערות שוליים