ארמון קסורה

ארמון קסורה או וילת הקיסר קאצורה ריקיו (ביפנית: 桂離宮) הוא משכן מגורים קיסרי עם גנים ומבנים חיצוניים נלווים, הממוקם בפרברים המערביים של קיוטו, יפן. המשכן ממוקם על הגדה המערבית של נהר קסורה בקסורה, במרחק 8 ק"מ מהארמון הקיסרי הראשי של קיוטו. הווילה והגנים מוכרים ברמה הלאומית כנכס תרבותי חשוב של יפן. שטחי הארמון נחשבים דוגמה בולטת של גינון יפני מסורתי. בתי טקסי התה בתוך הגנים והווילה הראשית עצמה ממוקמים כולם בתוך גן, כדי למקסם את ההנאה וההערכה של צמחייה מגוונת ונופים עונתיים משתנים. במקור הארמון היה שייך לנסיך משפחת "האצ'יג'ו-נו-מיה" (八条宮).סוכנות משק הבית הקיסרי מנהלת כיום את האתר. אף על פי שהווילה הקיסרית עצמה אינה פתוחה למבקרים, סיורים ציבוריים בגנים זמינים בתיאום מראש. היסטוריה רובע קסורה בקיוטו היה אזור מועדף לוילות. בתקופת הייאן, הייתה שם וילה לפוג'יווארה נו מיצ'ינאגה. חברי חצר הייאן מצאו את האזור כמיקום אלגנטי לצפייה בירח. הנסיך האצ'יג'ו טושיהיטו (智仁;‏ 1579–1629) מקים הווילה, נולד ב-13 בפברואר 1579. הוא היה בנו השישי של הנסיך סאנהיטו, וצאצא של הקיסר אוגימאצ'י. בשנת 1586, טושיהיטו אומץ על ידי הידייושי טויטומי, אך הוא עזב אותו בשנת 1589 כאשר לידייושי נולד בן משלו. הוא העניק לטושיהיטו אדמה ואיפשר לו להקים בית חדש בשושלת הקיסרית, שהפכה לשושלת משפחת האצ'יג'ו. מגיל צעיר, הנסיך טושיהיטו היה בקיא מאוד בסיפורי גנג'י, בשירי העבר וההווה, וביצירותיו של פו צ'ו-אי. הוא חיבב יצירות אלו בצורה יוצאת דופן, ונאמר עליו שהוא העתיק קטעים מהיצירות להנאתו. כאשר טושיהיטו השיג אדמה לאורך הגדה הדרומית של נהר קסורה, מקום בו מתרחש הרומן "סיפורי גנג'י", הוא החליט לבנות וילה המבוססת על תיאורים ממנו. מכיוון שחסרו לו משאבים, הווילה הראשונה שנבנתה, הייתה דומה ל"בית תה בשדה מלון". לאחר נישואיו של טוקוגאווה קאזוקו לקיסר גו-מיזונו, שטושיהיטו היה פעיל ביצירתה, החלה בניית הווילה. ככל שהנסיך טושיהיטו הפך לדמות חשובה יותר בחיים הציבוריים, אורחים רבים יותר הגיעו לבקר בוילה הקיסרית קסורה. עד 1624 הוא הקדיש יותר ממשאביו להרחבת הווילה, ושינוי החלק החיצוני, נבנו גבעות ונחפרה בריכה באמצע הגן. כומר שביקר בקצורה בשנת 1624 כתב כי יש לה את "הנוף הטוב ביותר ביפן". עד 1631, הווילה נקראה "ארמון". הנסיך טושיהיטו נפטר בשנת 1629, כאשר בנו טושיטאדה שנקרא גם נוריטדה, היה בן עשר. מכיוון שהיה רק ילד, טושיטאדה מיעט להשתמש בגינה, ומצב הווילה התדרדר. לאחר שנישא לבתו של הלורד קאגה, הכנסתו גדלה והוא החל לשפץ את הווילה הקיסרית. יחד עם החלק בוילה שאביו בנה, המכונה-השוין הישן, טושיטאדה בנה את הבית הראשי, כמו גם כמה בתי תה, ואלה הפכו לחלק מהחלק שנקרא-השוין האמצעי. לאחר שיפוצים אלה, גברה תהילתה של וילת קסורה. בשנת 1654, טושיטאדה אימץ את הנסיך סאצ'י, אחד מבניו הרבים של הקיסר לשעבר גו-מיזונו, וכמה שנים לאחר מכן, גו-מיזונו החליט לבקר. נאמר שהארמון החדש, המכונה גם "ארמון הביקור הקיסרי", נבנה כדי לארח את הקיסר לשעבר בזמן ביקורו. הנסיך טושיטאדה נפטר בשנת 1662, ויורשו נפטר כמה שנים לאחר מכן. לאחר מכן, נסיכי הדור הרביעי והחמישי מתו בשנות העשרה שלהם, מה שהפך את התוספות לווילה הקיסרית קסורה לבלתי אפשריות. עם זאת, נסיך הדור השביעי, הנסיך יאקהיטו, ביקר בוילה פעמים רבות וביצע בה תיקונים, והותיר את רוב המבנה בצורתו המקורית. בית האצ'יג'ו-נו-מיה שינה את שמו לטוקיוואי-נו-מיה (常磐井宮), קיוגוקו-נו-מיה (京極宮), ולבסוף קצורה-נו-מיה (桂宮), לפני שהשושלת גוועה בשנת 1881. משרד משק הבית הקיסרי השתלט על הארמון המנותק קסורה בשנת 1883, ומאז מלחמת העולם השנייה, סוכנות משק הבית הקיסרי שולטת בו. קשר לרעיונות מסורתיים יפניים ובודהיסטיים הארמון הוא דוגמה למהות העיצוב המסורתי היפני. הוא משלב עקרונות שהיו בשימוש בדרך כלל במקדשי שינטו מוקדמים וממזג אותם עם האסתטיקה והפילוסופיה של הזן בודהיזם. הרעיונות היפניים המסורתיים המשולבים בארמון ובגניו לדוגמה הוא השימוש ברצפות מוגבהות עם מחצלות טטאמי המכסות אותן. טטאמי הם מחצלות באורך של כמטר על מטר וחצי, המשמשות לא רק כרצפות הווילה, אלא גם להגדרת מידות כל חדר בנפרד והבית בכללותו. בקסורה, המחצלות משמשות ליצירת המתווה המתפשט ודמויי שבשבת, שיש לה כיום. הטרסות והמרפסות שנוצרות על ידי סידור מחצלות הטטאמי, מספקות אפשרות לצפות בנוף ולקשר בין חללים פנימיים לעולם החיצון. גם רצפות כל בניין באתר מוגבהות, דבר שנגזר במקור מעיצובים עממיים של אסמים, כמו גם מארמונות קיסריים מוקדמים. הם משרתים את המטרה של שמירה על הרצפה יבשה וגם מתן היררכיה לחלל. מאפיין קלאסי נוסף בוילה הקיסרית הוא השימוש בקירות מסך שוג'י ופוסומה. באדריכלות יפנית מסורתית. השוג'י והפוסומה משמשים להפרדת החללים שנוצרים על ידי מחצלת הטטאמי לחדרים השונים בבית. על ידי הזזת הפוסומה, בשילוב עם שוג'י נייח, הדייר יכול ליצור חדרים חדשים בתוך המבנה. לדוגמה, על ידי הזזת קיר פוזומה אחד, ניתן להפוך שני חדרים לחדר גדול אחד ולארון אחסון קטן. בוילה הקיסרית, הפוסומה מאפשרת לחדרים להשתנות ולהיפתח אל העולם הטבעי, כאשר מרפסות חיצוניות הופכות להרחבות של הפנים וממסגרות את הנוף. דוגמה לסוג זה של טרנספורמציה היא פלטפורמת התצפית על הירח המחוברת לשוין העתיקה. מלבד מאפיינים אלה, ישנם רעיונות יפניים מסורתיים נוספים המשמשים בוילה הקיסרית קצורה, כמו גומחה דקורטיבית טוקונומה, שולחן כתיבה מובנה-טסוקשוין ועמודים מרובעים. בתי התה בארמון הם דוגמה מושלמת לאופן שבו זן בודהיזם השפיע על האדריכלות והנוף. טקס התה, הוא טקס רוחני המסמל שלמות מנותקת במסורת הזן, והוא השפיע רבות על האדריכלות והנוף סביבו כדי לשפר את החוויה המתקבלת במהלך הטקס. בתי התה נבנו במיוחד כדי לשלב את התכונות של הרמוניה, יראת כבוד, טוהר ובידוד, שהן מהות הטקס. ארבעת בתי התה השונים מופרדים כולם מהבניין הראשי ומבודדים מכל דבר מלבד הטבע סביבם. כדי להגיע לכל בניין, יש ללכת בדרך שאינה חושפת את נוף הביתן עד לרגע האחרון. בבתי התה משתמשים גם באלמנטים כפריים כמו תומכי עץ מכוסים קליפות עץ או חלקי עץ בצורה לא סדירה כהרחבות של העולם הטבעי, שכן טקס התה שואף למזג בין הרוחני לטבעי. בנוסף, בתי התה מאפשרים חוויות רבות בזמן השהייה בתוכם. החלונות והפתחים בביתן נמצאים בגובה העיניים בעת הישיבה, כך שאפשר להרגיש קרוב יותר לטבע וכדי שאפשר "להתפעל מפריחת הדובדבן באביב ומעלי הארגמן בסתיו... תוך כדי הכנת תה והנאה ממטבח משובח". פנים המבנים תוכנן כך שהמעצבים יעניקו את כבודם לחומרים ולהרמוניה המרחבית, שנועדו לקדם התבוננות שתשיג פשטות פנימית ושלווה נפשית. מבנים וגנים ה"שוין" הישן, ה"שוין" האמצעי והארמון החדש בנויים כל אחד בסגנון "שוין", עם גגות מסוג אירימויה "קוקראבוקי" (柿葺). השוין הישן נבנה על ידי הנסיך טושיהיטו. הוא מורכב מחדרים עם תשע, עשר וחמישה עשר טאטאמי, ותקרותיו נתמכות על ידי לוחות עץ. בצד הדרומי, ישנו חדר עם מרפסת צמודה, המציגה אלמנטים מסגנון ה"סוקיה". פלטפורמת במבוק, שנוצרה לצפייה בירח, משתרעת מעבר למרפסת. השוין הישן נבנה ככל הנראה כדי להכיל מספר רב של אנשים במפגשים לא רשמיים. בהשוואה לשוין הישן, השוין האמצעי נראה נוקשה. הוא מסודר בצורת ר', ובקצהו האחד טוקונומה, ומימינה צ'יגיידנה-קבוצה מדורגת של מדפים דקורטיביים. קירות הטוקונומה והצ'יגיידנה מעוטרים בציורי דיו של נופים, כמו גם של שבעת חכמי חורשת הבמבוק. השוין האמצעי נבנה כמגוריו של הנסיך, כפי שמעידים האמבטיה והשירותים. מרפסת נמתחה לאורך שני צדדי השוין האמצעי הפונה אל הגן. לארמון החדש גג גדול בעל גמלון, ומרפסת המוקפת בתריסי עץ. עיצובו של הארמון החדש מובנה יותר מזה של הארמון הישן והאמצעי, והוא מורכב מחדר בן שמונה מיטות, חדר בן שש מיטות ואזור בן שלוש מיטות המסודרים בצורת L. ישנה תקרה מקושטת וגומחה המכילה חלון גדול. המדפים ראויים לציון במיוחד, והם ממוקמים בפינה שממול לכניסה. חדרים נוספים בארמון החדש הם חדר השינה הקיסרי, חדר ההלבשה של בת הזוג, מזווה, ארון בגדים, אמבטיה, שירותים וחדר רחצה. בתוך הגן היו במקור חמישה בתי תה. אף על פי שכיום נותרו רק ארבעה, הביתנים נועדו לתרגול אמנות טקסי התה. למגדל הגפה-רו, הידוע גם בשם "מגדל גלי הירח", נשקף נוף המשקיף על הבריכה. אף על פי ששטחו הוא רק חמישה על עשרים וארבעה רגל, הוא ידוע באפקט המרחבי שלו בשל תקרתו ומבנה הגג החשופים. הגג נתמך על ידי ארבע קורות משופעות העולות מפינות הבניין עם מוט רכס הנתמך עוד יותר על ידי מוט מלך מעוקל הנח על קורת קשירה. זה יוצר אפקט מרחבי ייחודי שכן לגג יש צד תחתון מעוטר שחושף את הקורות. מעבר לבריכה, מול הגפה-רו, נמצא השוקין-טיי, המכונה גם "ביתן האורן-לוטה". הביתנים מנוגדים זה לזה, שכן הגפה-רו פעיל וממוקם על קרקע גבוהה יותר המשקיפה על הבריכה, בעוד ששוקין-טיי פחות פעיל ומוגבה לא הרבה מעל מפלס המים. האתר בו ממוקם השוקין-טיי היה בתחילה הנקודה הראשונה שבה המבקרים יכלו לצפות בבריכה. באמצעות פיתוח הקרקע, הרחבת הבריכה לדרום-מערב ושחזור הבית הראשי, האתר כולו התפתח לגן סיורים ולא לגן תצפית. הכוונה היא שאדם יוכל ללכת דרך החלל ולא רק לצפות בו מתוך הבית. ההיבט הבולט והיוצא דופן ביותר של בית התה הוא האכסדרה ללא רצפה. היא פונה לבריכה עם מזווה פתוח במרכז, לטקסי תה. שלושה בולי עץ אלון במצבם הטבעי תומכים בגג המוארך של האכסדרה. עם גג הקש, חספוס הביתן דומה לקיוסק כפרי. מאפיין בולט בפנים הוא הטפטים הכבדים עם דוגמת משובץ כחולה-לבנה על קירות הטוקונומה ודלתות הזזה בין החדר הראשון והשני. כשיוצאים משוקין-טיי, עוקבים אחר "שביל הררי" אל שוקה-טיי, שפירושו בערך "ביתן הערכת הפרחים", כשהוא מקיף עצי דובדבן. זהו בית תה קטן הממוקם בנקודה הגבוהה ביותר בגן. ממנו נשקף הנוף הברור ביותר של הבית הראשי מבעד לעצים. העמודים עשויים בולי עץ קליפה, תוכנית הקומה עשויה מארבעה מחצלות טטאמי בלבד בצורת U. כדי להדגיש את האווירה של בית הררי, רצועות של בד כחול כהה ולבן תלויות על חזית הביתן. השביל המתרחק מהשוקה-טיי מתפצל ימינה למדשאה הקדמית של הבית הראשי, בעוד שמשמאל מובילה הדרך לאונרין-דו, מקדש אבות קטן. לאחר מקדש זה, ישנו אזור פתוח המוביל אל השויקן. הוא מכונה גם "ביתן המחשבות הצוחקות". בקיר העליון של חדר הכניסה יש שורה לא אופיינית של שישה חלונות עגולים, המעניקים למבקר תחושה שהבניין צוחק עליו. חדר קטן עם חלון שויין משקיף על האדמות החקלאיות שמחוץ לשטח, ומחבר את הצופה באופן פסיכולוגי לעולם האמיתי ולא לגינה. השפעה על אדריכלים מחוץ ליפן הבניינים, ובמידה מסוימת גם הגנים של קסורה, הפכו לנקודת התייחסות עבור מספר אדריכלים מודרניים ידועים במאה ה-20 באמצעות ספר שפורסם בשנת 1934 על ידי האדריכל הגרמני ברונו טאוט. טאוט הגיע ליפן לנמל צורוגה ב-3 במאי 1934. ביום השני בלבד שלו במדינה הוא נלקח לביקור בוילה קסורה על ידי חברי האגודה הבינלאומית לאדריכלות של יפן. לשמחתם של מארחיו, טאוט הכריז מיד על הווילה כאבטיפוס מודרניסטי יפני חסר תקדים. בפרסומו שלאחר מכן של "ניפון" ומאוחר יותר "דעות אישיות על התרבות היפנית", טאוט תרם רבות להפצת הדעה על וילה קסורה כסמל לגישה יפנית ייחודית לאדריכלות. לה קורבוזיה ומאוחר יותר וולטר גרופיוס, שביקרו בשנת 1953, מצאו השראה גם הם בעיצוב המינימלי והאורתוגונלי של הבניינים בקסורה. לאחר מכן התפרסמה קסורה לגל שני של אדריכלים מאוסטרליה כמו פיליפ קוקס, פיטר מולר ונוויל גרוזמן שביקרו בה בסוף שנות ה-50 וה-60. וילת קסורה השפיעה על האדריכל האירי רוני טאלון, שתיאר את ביקוריו הרבים בוילה כ"כמו נסיעה ללורד Lourdes לצורך ריפוי". המחווה האדריכלית של טאלון להשפעת מבני קצורה ניכרת במפעל הסיגריות PJ Carroll Tobacco בדאנדוק. תכנון פארק הפרחים-פארק פלורל וכמה מהמבנים בו, ביער ונסן בפריז הושפע מאוד מהגנים של ארמון קסורה. ביתו של לארי אליסון בוודסייד, קליפורניה, הוא העתק של הווילה של קטסורה, המשתרעת על פני עשרים ושלושה דונם. האדריכל אריה קוץ מתאר את השפעת ארמון קסורה ואת השימוש בדפוסים יפניים, בחללי מבנה מוזיאון טיקוטין בחיפה. הוא מזכיר גם את אל מנספלד ודורה גד ותכנון מוזיאון ישראל כמקרה בוחן. קוץ טוען כי מבנה המוזיאון הוא הביטוי מובהק להשפעה יפנית במספר מאפיינים: המודולריות-המבנה מבוסס על יחידות היפרבוליות שחוזרות על עצמן, בדומה למודולריות של מחצלות הטאטמי ביפן. הצמיחה אורגנית-בדומה לתנועת המטבוליזם היפנית, המוזיאון תוכנן כמערכת שיכולה לגדול ולהתפתח עם הזמן מבלי לאבד את זהותה. ההשתלבות בטופוגרפיה-האופן שבו המוזיאון יושב על הגבעה, מזכיר מקדשים יפניים המשתלבים בנוף ההררי. הוא מסכם כי השפעת הארכיטקטורה היפנית בישראל בשנות ה-60 לא הייתה מקרה נדיר מקומי, אלא חלק מתופעה בינלאומית ברורה של זרימה פתוחה של רעיונות וסגנונות. קישורים חיצוניים אתר האינטרנט הרשמי של ארמון קסורה (ביפנית) אתר האינטרנט הרשמי של ארמון קסורה (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של ארמון קסורה (באנגלית) המדריך הרשמי באנגלית של Katsura Imperial Villa公益財団法人菊葉文化協会 הסיור בוילה הקיסרית קסורה הערות שוליים