McDonnell Douglas F-4 Phantom II

McDonnell Douglas F-4 Phantom II (vuoden 1990 jälkeen ”F-4 Phantom”) on kaksipaikkainen ääntä nopeampi jokasään hävittäjäpommittaja. Sen valmistaja oli McDonnell Douglas Corporation. Se oli käytössä kaikissa Yhdysvaltain asevoimien ilmailuaselajeissa vuosina 1961–1995. Muissa valtioissa se on vieläkinmilloin? palveluskäytössä. Naton piirissä sitä käyttää Saksan ilmavoimat Baltian ilmavalvontaan. F-4 sai lempinimet ”Rhino” (suom. Sarvikuono) viittauksena pitkään nokkansa ja sarvikuonomaiseen kestävyyteensä, sekä ”Smoker” (suom. tupakoitsija tai savuttaja) tunnusomaisen voimakkaan savujälkensä takia. F-4 Phantomin pääasiallisiin käyttötehtäviin kuuluivat torjuntalennot käyttäen pääaseistuksena ilmasta-ilmaan ohjuksia, rynnäkkötehtävät käyttäen pääaseistuksena konventionaalisia tai ydinaseita, ilmatukitehtävät käyttäen pääaseistuksena pommeja, raketteja ja ohjuksia sekä tiedustelutehtävät. Se oli yksi harvoja eri aselajeissa palvelleista konetyypeistä ja myös sen palvelusura on yksi pisimmistä toisen maailmansodan jälkeisistä. Historia Ensilentonsa 27. toukokuuta 1958 suorittanut Phantom II oli alun perin suunniteltu Yhdysvaltain laivaston käyttöön. Ensimmäinen F4H-1 (myöhemmin F-4B) otettiin käyttöön 1961. Yhdysvaltain ilmavoimat arvioivat sitä (tyyppimerkillä F-110A Spectre) lähi-ilmatukea, torjuntaa ja vastailmatoimintaa varten ja vuonna 1962 hyväksyttiin käyttöön otettavaksi ilmavoimien versio F-4C. F-4C suoritti ensilentonsa 27. toukokuuta 1963 ja sarjatuotantotoimitukset alkoivat marraskuussa 1963. Laivaston/merijalkaväen versiot etenivät paranneltuun F-4J- versioon saakka ja aikaisemmat F-4B:t päivitettiin F-4N- ja myöhemmin F-4S-versioihin. Ilmavoimat vaihtoivat F-4C:t optimoituihin F-4D-versioihin ja edelleen vuonna 1967 F-4E:hen, jossa oli 20 mm M61 Vulcan -tykki. 116 F-4E:tä muunnettiin myöhemmin SEAD ”Wild Weasel” -rooliin F-4G-versiona. Myös tiedusteluversioita valmistettiin: RF-4C ilmavoimille, RF-4B merijalkaväelle ja vientiin RF-4E. Phantom II:n tuotanto päättyi 1979, jolloin oli valmistettu yli 5 000 konetta. Koneita toimitettiin yli 2 800 Yhdysvaltain ilmavoimille, noin 1 200 laivastolle ja merijalkaväelle sekä loput vientiin. Vuonna 1965 ensimmäiset Yhdysvaltain ilmavoimien Phantom II -koneet lähetettiin Vietnamiin. Alkupään versioista puuttui tykkiaseistus ja tämä yhdistettynä sen aikaisten ilmasta-ilmaan ohjusten (AIM-7 Sparrow ja AIM-9 Sidewinder) luotettavuusongelmiin, aiheutti runsaasti menetyksiä. Kun yhdysvaltalaiskoneet olivat käyttäneet ohjuksensa, ne olivat käytännössä puolustuskyvyttömiä vihollisen tykkiaseistettuja koneita vastaan. Vietnamin sodan aikana vastapuolen senaikaiset lentokonemallit, MiG-19 ja MiG-21, aiheuttivat raskaita tappioita F-4:lle niiden palatessa pommituslennoilta. Tästä syystä ilmavoimien koneisiin asennettiin 20 mm M61 Vulcan -tykki koneen nokkaan, tutkakuvun alapuolelle. Tämä myöhempi versio oli nimeltään Phantom IIE (F4-E). Viimeiset ilmavoimien Phantomit poistettiin palveluksesta joulukuussa 2004, kun 20. hävittäjälaivue lakkautettiin. Viimeiset Phantomit merijalkaväen palveluksessa olivat mallia F-4S ja ne poistettiin palvelukäytöstä 1992, kun VMFA-112-laivue siirtyi käyttämään F/A-18 Hornetia. Laivastossa siirryttiin F-4:stä F-14 Tomcatiin 1970-luvun puolivälissä. Joitakin koneita säilyi kuitenkin käytössä Midway-luokan lentotukialuksilla, koska niiden lentokannet ja hangaarit olivat liian pieniä suuremmalle F-14- koneelle. Lopulta kaikki laivaston F-4:t korvattiin joko F-14 Tomcatillä tai F/A-18 Hornetilla. F-14 oli ketterämpi ja siinä oli tehokkaammat moottorit sekä pidemmän matkan asejärjestelmät, mutta myös parempi lähitaistelukyky. Phantomin moottoreilla oli taipumus voimakkaaseen nokeamiseen ja savuun: tästä USA:n ilmavoimien lempinimi Smoker ("tupakoitsija tai savuttaja") ja Saksan Liittotasavallan ilmavoimien Luftwaffendiesel (ilmavoima-diesel). Phantom muiden maiden käytössä F-4E oli käytössä monien maiden ilmavoimissa, kuten Australian, Kreikan, Israelin, Iranin, Japanin, Espanjan, Etelä-Korean, Turkin, Saksan sekä Saksan liittotasavallan. Uudempi AN/APG-65-tutka (sama kuin F/A-18:ssa) on asennettuna joihinkin malleihin, jotta voidaan käyttää AIM-120 AMRAAM -ilmasta-ilmaan -ohjuksia, tosin tämä muutos on tehty vain Kreikan F-4E -koneisiin. Muut F-4E:n käyttäjät ovat parannelleet koneitaan tarpeidensa mukaan, joista merkittävin on ollut Israel Aircraft Industries -yhtiön tekemä Kurnass 2000 -päivitys, joka mahdollistaa uudempien ja tarkempien laser- ja TV-ohjattujen aseiden käytön (mukaan lukien AGM-142 Have Lite -ohjukset). Samanlaisen päivityksen ovat israelilaiset tehneet myös Turkin ilmavoimien Phantomeihin. Israelin tyyppinimi F-4:lle on Kurnass (moukari). Yhdistynyt kuningaskunta osti koneita ilmavoimien ja laivaston ilmavoimien käyttöön. Heidän versionsa pohjautuivat Yhdysvaltain laivaston F-4J-malliin, mutta olivat varustettu suuremmalla ja tehokkaammalla Rolls-Royce Spey -moottorilla lentoonlähtökyvyn parantamiseksi. Suurempi moottori paransi nopeutta matalalennossa ja kiihtyvyyttä, mutta se aiheutti aerodynaamisia ongelmia, jotka tekivät koneesta hitaammat korkealla lennettäessä ja sen kehittäminen johti pitkittyneisiin ongelmiin. RAF:n Phantomit olivat tyyppiä F-4M tai FG.1 ja FGR.2 (tiedustelu), kun taas laivaston koneiden tyyppimerkintä oli F-4K. Laivaston Phantomit oli varustettu teleskooppivartisella etulaskutelineellä, mikä mahdollisti nokan nostamisen ylemmäs katapultista lentoonlähdettäessä, mikä oli tarpeet brittiläisten lentotukialusten pienen koon takia. Osa rungosta ja varustuksesta valmistettiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Lisäksi Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimat osti vuonna 1984 15 F-4J-konetta käytettynä Yhdysvaltain laivastolta lisätäkseen torjuntahävittäjiensä määrää Falklandin sodan jälkeen (Phantom laivue oli sijoitettuna saarille) ennen kuin Tornado otettiin käyttöön. Viimeiset yhdysvaltalaiset Phantomit F-4G ja RF-4C poistuivat käytöstä vuonna 1995, mutta koneita on edelleen koulutuskäytössä, kauko-ohjauskäytössä sekä palveluskäytössä muissa maissa. Isossa-Britanniassa Phantomit poistettiin käytöstä vuoden 1993 kululeikkausten myötä. Lukuisat hävittäjälentäjät ovat tulleet Phantomilla ässiksi. Eniten ilmavoittoja on israelilaisilla lentäjillä; yhdysvaltalaisista eniten on Charles DeBellevuella, 6 kappaletta. Entinen Yhdysvaltain senaattori (R-CA), Randall "Duke" Cunningham, saavutti viisi ilmavoittoa Phantomilla Vietnamin sodassa. Tekniset tiedot Käyttötarkoitus: Jokasään hävittäjä-pommittaja Valmistaja: McDonnell Aircraft Co., McDonnell Corporation Voimanlähde: Kaksi General Electric J79 -suihkumoottoria jälkipolttimella Työntövoima: 2 x 80 kN Pituus: 19,1 m Korkeus: 5 m Kärkiväli: 11,8 m Nopeus: yli 2 500 km/h (Mach 2,27) Suurin toimintakorkeus: 18 000 m Suurin lentoonlähtöpaino: 28 000 kg Toimintamatka: 2 900 km Aseistus: Neljä AIM-7 Sparrow- tai AIM-120 AMRAAM- (vain F-4F tai päivitetty F-4E ) ja neljä AIM-9 Sidewinder -ohjusta, AGM-65 Maverick -ohjusta, AGM-88 HARM -ohjusmahdollisuus ja yksi rungon keskellä oleva pommiripustin ja neljä siivissä olevaa pommiripustinta (8 450 kg) erityyppisiä ohjuksia, pommeja tai raketteja varten. Useimmissa F-4E- ja F-4F-koneissa on yksi 20 mm M61A1 Vulcan-tykki nokan alla (640 ammusta) ja lähes kaikissa on mahdollisuus ulkoiseen SUU-16/A- tai SUU-23/A-tykkijärjestelmään (1 200 ammusta). Hinta: USD 18,4 miljoonaa Miehistö: F-4E—kaksi (lentäjä ja aseupseeri). Otettu palveluskäyttöön: Alkuvuodesta 1961 (Yhdysvaltain laivasto) Muunnokset F4H-1F (F-4A) (laivasto/merijalkaväki) TF-4A F4H-1 (F-4B) (laivasto/merijalkaväki, 29 kappaletta lainattu ilmavoimille) QF-4B (kauko-ohjattava miehittämätön maalikone, muunnettu käytöstä poistetuista F-4B:istä) F4H-1P (RF-4B) (tiedustelu, merijalkaväki) F-110 (F-4C) EF-4C (elektroninen sodankäynti) RF-4C (tiedustelu) F-4D (paranneltu F-4C) EF-4D (elektroninen sodankäynti) F-4E (paranneltu F-4D) RF-4E (tiedustelu) YF-4E F-4EJ (Japanin vientimalli) F-4F (Saksan vientimalli F-4E) TF-4F F-4G ”Wild Weasel IV” SEAD. F-4J (laivasto/merijalkaväki) RF-4J (tiedustelu) YF-4J F-4K (Kuninkaallisen laivaston ilmavoimien McDonnell Douglas Phantom FG.1) F-4M (RAF McDonnell Douglas Phantom FGR.2) F-4N (laivasto/merijalkaväki, muunneltu F-4B) F-4S (laivasto/merijalkaväki, muunnettu F-4J) F-4T (vientimalliehdotelma, ei valmistettu) F-4:ää käyttävät tai käyttäneet yksiköt Yhdysvaltain laivasto VF-21 Freelancers PMTC (Pacific Missile Test Center) VF-302 Stallions VF-101 Grim Reapers VX-4 Evaluators VF-111 Sundowners NATC (Naval Air Training Command) VF-41 Black Aces VF-51 Screaming Eagles VF-151 Vigilantes VF-33 Starfighters (Tunnettiin myös nimellä Tarsiers) VF-102 Diamondbacks VF-11 Red Rippers VF-92 Silver Kings VF-96 Fighting Falcons VF-31 Tomcatters VF-32 Swordsmen VAQ-33 Firebirds VF-301 Devil's Disciples VF-14 Tophatters VF-84 Jolly Rogers (Ennen tunnettiin myös nimellä Vagabonds) VF-74 Bedevilers VF-103 Sluggers (Tuli VF-103 Jolly Rogers, VF-84 -laivueen lakkautuksen jälkeen vuonna 1995) VF-201 Hunters VF-202 Superheats VF-154 Black Knights VF-114 Aardvarks VF-213 Black Lions VF-142 Ghostriders VF-143 Pukin' Dogs VF-161 Chargers VF-191 Satan's Kittens VF-194 Red Lightnings VF-121 Pacemakers VF-171 Aces VX-5 Vampires VX-30 Bloodhounds VF-22N ? Yhdysvaltain merijalkaväki VMFA-115 Silver Eagles VMFA-112 Cowboys VMFA-122 Crusaders VMFA-212 Lancers VMFA-232 Red Devils VMFA-235 Death Angels VMFA-314 Black Knights VMF(AW)-323 Death Rattlers VMFA-334 Falcons VMFA-513 Flying Nightmares VMFA-542 Tigers VMCJ-3 VMFA-151 The Green Knights VMFA-312 Checkerboards VMFA-321 Hell's Angels VMFA-531 Grey Ghosts VMFA-541 Warlords VMFAT-201 Howks(?) VMFA-333 Fighting Shamrocks sekä tunnettu myös nimellä Trip Trey VMFA-451 Blue Devils, Warlords sekä Fightin Phillies VMFAT-101 Sharpshooters VMFA-134 Smoke VFMA-111 VMFA-251 Thunderbolts Royal Air Force 2. Laivue 6. Laivue 14. Laivue 17. Laivue 19. Laivue 23. Laivue 29. Laivue 31. Laivue 41. Laivue 43. Laivue 54. Laivue 56. Laivue 74. Laivue 92. Laivue 111. Laivue Laivaston ilmavoimat 892 NAS Australian kuninkaalliset ilmavoimat RAAF käytti F-4 Phantomeja vuosina 1970-1973. RAAF oli tilannut F-111 Aardvark hävittäjä-pommittajia, mutta valmistusviiveiden takia otettiin tilapäisesti F-4:t käyttöön täyttämään aukkoa kansallisessa puolustuksessa. Australia vuokrasi 24 uutta F-4E-sarjojen 43 ja 44 lentokonetta. Yhdysvaltain ilmavoimat koulutti yli 100 maa- ja lentohenkilöstöön kuuluvaa ja sijoitti henkilökuntaansa Amberleyhin avustamaan ja valvomaan huoltoa ja koulutusta. Syys- ja lokakuussa 1970 lensivät vastikään koulutetut RAAF miehistöt 24 uutta lentokonetta Havaijin ja Guamin kautta RAAF:n Amberleyn tukikohtaan, ja koneet otettiin palveluskäyttöön 1. laivueessa ja 6. laivueessa. RAAF F-4E sarjanumerot: 69-0304 – 69-0307 (Block 43) 69-7201 – 69-7217, 69-7219, 69-7220, 69-7234 (Block 44) Numero 7234 vaurioitui laskeutumisessa siirtolennolla, mutta suurten korjausten jälkeen se kuitenkin otettiin palveluskäyttöön. Numero 7203 menetettiin yöllisellä pommituslennolla kesäkuussa 1971. Australia käytti omia pyrstö/tunnusnumeroja koneissa, mutta kaksi viimeistä numeroa oli kuitenkin samat kuin alkuperäisissä sarjanumeroissa. F-111C-koneiden toimitukset alkoivat etuajassa lokakuussa 1972. Kesäkuuhun 1973 mennessä loput 23 F-4:ää oli lennetty takaisin Yhdysvaltoihin (Hillin lentotukikohta, Utahissa). Näistä 21 päivitettiin myöhemmin F-4G ”Wild Weasel” -koneiksi ja ainakin kuusi niistä oli taistelukäytössä Operaatio Desert Stormissa Irakissa 20 vuotta niiden Australiaan toimittamisen jälkeen. Luftwaffe Hävittäjälaivue 71 Richthofen (poistettu käytöstä) Hävittäjälaivue 72 Westfalen (aikaisemmin Hävittäjäpommittajalaivue 36) (poistettu käytöstä) Hävittäjälaivue 73 Steinhoff (aikaisemmin Hävittäjäpommittajalaivue 35) Hävittäjälaivue 74 Mölders (poistettu käytöstä) Tiedustelulaivue 51 Immelmann (poistettu käytöstä) Tiedustelulaivue 52 (poistettu käytöstä) Fliegerisches Ausbildungszentrum der Luftwaffe (lentäjäkoulutuskeskus, poistettu käytöstä) Israelin ilmavoimat Israelin ilmavoimat (Heyl Ha’Avir) hankki F-4 Phantomeja vuodesta 1969 alkaen. Ensimmäinen F-4E otettiin palveluskäyttöön 5. syyskuuta 1969 ja israelilaiset saivat niillä ensimmäisen ilmavoiton 11. marraskuuta 1969 Egyptin ilmavoimien MiG-21-koneesta. Israel hankki kaiken kaikkiaan 42 uutta F-4E-mallin, 12 uutta RF-4E-mallin ja 162 käytettyä F-4E-mallin konetta. Heidän palveluksessaan taistelukäytössä olevat Phantomit tunnettiin nimellä ”Kurnass” (Moukari). RF eli tiedustelukoneet tunnettiin nimellä ”Orev” (Korppi). Israelin ilmavoimilla oli viisi Phantom-laivuetta: 201. laivue (’Yksi’) הטייסת האחת 69. Laivue ('Moukarit') טייסת הפטישים 119. laivue (’Lepakko’) טייסת העטלף 105. laivue (’Skorpioni’) טייסת הערב 133. laivue (’Oranssin pyrstön ritarit’) אבירי הזנב הכתום F-4:t osallistuivat taisteluihin Väsytyssodassa Israelin ja Egyptin välillä, sekä vuoden 1973 Jom kippur -sotaan, jossa arviolta 33 Phantomia menetettiin taistelussa ja vuoden 1982 Libanonin sotaretkeen. Vaikkakin F-4 oli silloin tarkoitettu sivurooliin rynnäkkökoneena (ilmaherruustehtäviin israelilaisilla oli F-15- ja F-16-hävittäjät), niin silti sillä saavutettiin viimeinen ilmavoitto Libanonissa 9. kesäkuuta 1982. Kaiken kaikkiaan Israelin ilmavoimat saavuttivat 116 ilmavoittoa Phantomilla. Israelin F-4E:t voitiin varustaa laajalla valikoimalla aseita, kuten AGM-84 Harpoon- ja Rafael Gabriel- meritorjuntaohjuksilla ja myöhemmin Rafael Popeye -ilmasta-maahan-ohjuksilla. Niitä käytettiin myös runsaasti SEAD-roolissa. Puolivälissä 1980-lukua Israel päivitti Phantominsa Kurnass 2000 -koneiksi, joissa oli uudistettu avioniikka, rakenteellisia parannuksia ja tutka, paranneltu navigointi/taistelujärjestelmä ja HOTAS. Kaikkiaan 55 konetta muutettiin näin. Suunniteltua Super Phantom 2000 -päivitystä uusilla Pratt & Whitney PW1120 -moottoreilla korvaamaan vanhat J79-moottorit ei toteutettu kustannussyistä. RF-4E:t läpikävivät myös useita päivityksiä, joissa useat muutettiin korkeammille nopeuksille (aina Mach 2,4 saakka) ja parempiin korkeuksiin (23 800 m). Kolmeen koneeseen asennettiin korkealta kuvaavat kamerat (HIAC) pyörivään kannattimeen nokan alle, näiden tyyppimerkintä oli RF-4E(S). Viimeiset israelilaiset F-4:t poistettiin palvelukäytöstä 12. toukokuuta 2004. Egyptin ilmavoimat 28 F-4E käytössä vuoteen 2020 asti. Kreikan ilmavoimat Kaksi laivuetta F4 -koneita. Iranin ilmavoimat Läntinen alue: Noaheh (OIHH) (Hamadan, Shahrokhi) 3. Taktinen lentotukikohta 31. Taktinen tiedustelulaivue: RF-4E Phantom II 32. Taktinen hävittäjälaivue: F-4D Phantom II ja F-4E Phantom II 33. Taktinen hävittäjälaivue: F-4D Phantom II ja F-4E Phantom II Eteläinen alue: Bushehr (OIBB) 6. Taktinen lentotukikohta 61. Taktinen hävittäjälaivue: F-4E Phantom II 62. Taktinen hävittäjälaivue: F-4D Phantom II ja F-4E Phantom II Bandar Abbas Int'l (OIKB) 9. Taktinen lentotukikohta 91. Taktinen hävittäjälaivue: F-4E Phantom II 92. Taktinen hävittäjälaivue: F-4E Phantom II Chah Bahar (OIZC) (Chabahar) 10. Taktinen lentotukikohta 101. Taktinen hävittäjälaivue: F-4D Phantom II Japanin itsepuolustusjoukkojen ilmavoimat F-4EJ tilattiin 1. marraskuuta 1968. Kaksi F-4EJ:tä (JASDF sarjanumerot 17-8301 ja 17-8302) valmistettiin McDonnellin tehtailla St Louisissa ja testattiin alkaen 14. tammikuuta 1971. Seuraavat 11 (JASDF sarjanumerot 27-8303/8307, 37-8307/8310 ja 47-8311/8313) valmistettiin McDonnellilla osina ja koottiin Japanissa Mitsubishi Heavy Industries Ltd -yhtiön tehtailla. Ensimmäinen Japanissa koottu kone (27-8303) teki ensilentonsa 12. toukokuuta 1972. Jatkossa Mitsubishi valmisti 127 F-4EJ:tä lisenssillä ja näistä viimeinen toimitettiin 20. toukokuuta 1981. Se oli samalla viimeinen valmistettu Phantom. Mitsubishin valmistamia Phantomeja ei valmistushetkellä ollut varustettu ilmatankkaukseen sopiviksi, koska sopimusrajoitukset kielsivät Japania hankkimassa hyökkäysaseita. Kuitenkin tarvittavat laitteet hankittiin ja varastoitiin. Myöhemmin kun rajoituksia lievennettiin, niin useimpiin F-4EJ-koneisiin asennettiin standardi-F-4E-ilmatankkauslaitteistot. Japanin ilmavoimilla ei kuitenkaan tiettävästi ole ollut ilmatankkereita, joten F-4EJ-koneiden ilmatankkauksia on tehty vain harjoituksissa Yhdysvaltain ilmavoimien KC-135-tankkereiden kanssa. McDonnell valmisti 14 aseistamatonta F-4EJ-tiedustelukonetta ja toimitti ne Japanin ilmavoimille marraskuun 1974 ja kesäkuun 1975 välillä. Niiden tyyppimerkintä oli RF-4EJ. Ne olivat käytönnössä identtisiä Yhdysvaltain ilmavoimien RF-4C-koneiden kanssa, ainoastaan jotain laitteita puutui, kuten tutkahaku ja -varoitusjärjestelmä. F-4EJ otettiin käyttöön elokuussa 1972. Japanin ilmavoimien kuusi torjuntahävittäjälaivuetta käytti F-4EJ-koneita. Nämä olivat 301., 302., 303., 304., 305. ja 306., ja lisäksi RF-4EJ:tä käytti 501. laivue. 1980-luvun kuluessa käytettävissä olevien F-4EJ -koneiden määrä väheni 140 koneesta 125 koneeseen vuonna 1992. Muuntaminen F-15J-tyyppiin alkoi 1980-luvun lopussa. Vuodesta 1984 lähtien tehtiin käyttöiän pidennystä, jossa useimmat F-4EJ:t päivitettiin F-4EJ Kai -stadardiin. Etelä-Korean ilmavoimat 19 F-4D/E käytössä jotka on määrä poistaa käytöstä kesäkuussa 2024. Espanjan ilmavoimat Espanja allekirjoitti 6. elokuuta 1970 Yhdysvaltain kanssa Peace Alfa -sopimuksen, jonka mukaan Espanja lunasti Yhdysvaltain ilmavoimien ylijäämävarastoista 36 F-4C. Koneiden hinta maksettiin osittain Yhdysvaltain rahastotakauksina ja Espanjan budjetista. Sopimukseen sisältyi myös Yhdysvaltain oikeus kolmeen tukikohtaan Espanjassa. Vuonna 1978 Espanja vastaanotti vielä neljä F-4C:tä korvaamaan onnettomuuksissa tuhoutuneita koneita. Samalla Espanja vastaanotti neljä RF-4C:tä osana Peace Alfa II -sopimusta. Espanja osti kahdeksan RF-4C:tä Yhdysvaltain lentävän kansalliskaartin varastoista. Koneet toimitettiin tammikuussa 1989. Ensimmäisten EF-18A koneiden vastaanoton jälkeen alkuvuodesta 1989 pääosa F-4C ja RF-4C koneista poistettiin käytöstä. Kuudella F-4C ja yhdellä RF-4C oli vielä reilusti lentotunteja jäljellä ja ne jatkoivat operatiivisessa käytössä lokakuuhun 1990. Espanjan ilmavoimien viimeinen lento Phantomeilla tehtiin 4. helmikuuta 2002. Turkin ilmavoimat 169 F-4E käytössä. Syyria ampui alas yhden Turkin F-4 -koneen 22. kesäkuuta 2012. Katso myös FH-1 Phantom Lähteet Cruz, Gonzalo Avila: Iberian Phantoms: 'Flying Wardrobes' in Spanish Air Force Service. Air Enthusiast, November/December 2004, nro 114, s. 28-41. Stamford, Lincolnshire: Key Publishing Limited. ISSN 0143-5450 (englanniksi) Viitteet Aiheesta muualla USAF Silver Lobot eläkkeelle (englanniksi) F-4 Phantom (englanniksi) Hallen Hävittäjäsivut: F-4 Phantom II (suomeksi)