Šv. Pauliaus bazilika už sienų

Šv. Pauliaus bazilika už sienų (it. Basilica Papale di San Paolo fuori le Mura, lot. Basilica Sancti Pauli extra mœnia) – viena iš svarbiausių katalikų bažnyčių Romoje. Tai yra viena iš keturių pasaulio didžiųjų bazilikų ir viena iš penkių popiežiškųjų (patriarchinių) bazilikų, asocijuota su Aleksandrijos patriarchatu. Nors stovi ne Vatikano teritorijoje, yra vienas iš Vatikano priklausinių. 1990 m. kartu su kitais Vatikano priklausiniais Romoje įtraukta į pasaulio paveldo sąrašą kaip Istorinio Romos centro paminklas. Raida Nors dabartiniai pastatai pastatyti XIX a., bazilikos istorija siekia IV a., kuomet Konstantinas Didysis pastatydino bažnyčią toje vietoje, kur buvo nukankintas apaštalas Paulius. 324 m. baziliką pašventino Popiežius Silvestras. V a. tai buvo didžiausia bazilika Romoje, pranokusi ir tuometinę Šv. Petro baziliką. Šalia jos įsikūrė vyrų ir moterų vienuolynai. X a. juos perėmė Benediktinų ordinas. 1215-1964 m. bazilikoje rezidavo Aleksandrijos katalikų patriarchas. Per ilgą istoriją bažnyčia ne kartą buvo restauruojama ir puošiama mozaikomis, meno kūriniais. 801 m. ji nukentėjo nuo žemės drebėjimo, IX a. ją nusiaubė saracėnai, tačiau bazilikos pastatas išlaikė daugiau nei 1400 metų. 1823 m. statybininkas taisydamas lietvamzdžius sukėlė gaisrą, kurio metu bazilika visiškai sudegė. Popiežius Leonas XII pradėjo rinkti aukas naujos bazilikos statybai. Iš pradžių buvo planuojama ją pastatyti visiškai tokią, kokia ji buvo IV a., kartu atkuriant vertingiausias vėlyvesnių laikų mozaikas. Tačiau ilgainiui suprasta, kad tai bus neįmanoma. Todėl naujoji bazilika tik dalinai atkartoja senosios bažnyčios formas. Ji pastatyta neoklasicistiniu stiliumi. Darbams vadovavo architektas Luigi Poletti. 1840 m. atidaryta bazilikos centrinė dalis, o viso pastato konsekracija įvyko 1854 m. Prie bazilikos atstatymo prisidėjo Italija ir kitos valstybės. Alebastro kolonas dovanojo tuometinis Egipto vicekaralius Muhammad Ali Pasha, malachito ir lazurito detales dovanojo Rusijos caras Nikolajus I. Nuo 2005 m. bazilikai vadovauja arkipresbiteris. Architektūra Pagrindinis bazilikos fasadas turi neoklasicistinį portiką. Šalia pagrindinio įėjimo yra Šventosios durys, kurios atidaromos tik išskirtinėmis progomis. Už jų yra Bizantijos durys, kurios atkurtos pagal XI a. pavyzdžius. Dabartinis bazilikos pastatas didžiąja dalimi atkartoja senosios bazilikos planą. Jos altorius yra pastatytas tiesiai virš Šv. Pauliaus kapo. XXI a. pradžioje vyko kriptos po altoriumi tyrimai, ir 2009 m. Popiežius Benediktas XVI paskelbė, kad po radiokarboninio tyrimo patvirtinta, jog čia esantys palaikai datuojami I-II a. ir greičiausiai yra apaštalo Pauliaus. Šalia centrinės navos yra keturios šoninės navos su 80 stulpų. Tai yra antroji pagal dydį bazilika Romoje. Iš pietų prie jos šliejasi vienuolyno kompleksas su erdviu kiemu. Vidaus mozaikos atkurtos pagal IV-V a. pavyzdžius. Apsidėje vaizduojamas Jėzus, apsuptas keturių evangelistų. Virš centrinės navos vaizduojami popiežiai bei Šv. Pauliaus gyvenimo scenos. Triumfo arkoje, kuri skiria navą nuo transepto, vaizduojama apokalipsės scena. Žemiau vaizduojami apaštalai Petras ir Paulius. Pastarasis rodo žemyn, greičiausiai į savo kapą. Šaltiniai