Villa Badoer

Villa Badoer on hoone Kirde-Itaalias Veneto maakonnas Rovigo provintsis Fratta Polesine vallas. Villa ehitati ajavahemikus 1556–1563 ning selle projekteeris 1554. aastal Itaalia arhitekt Andrea Palladio. Palladiot võib pidada üheks arhitektuuri ajaloo mõjukaimaks isikuks, ta sai oma suurimad mõjutused Vana-Kreeka ja Vana-Rooma arhitektuurist. Palladio sai ametlikult arhitektiks alles 32-aastaselt 1540. aastal. Villa Badoeri kohta pole jooniseid, joonistusi ega muud dokumentatsiooni säilinud, sarnaseid jooni on leitud tema kuulsaimast teosest "I quattro libri dell'architettura" ("Neli arhitektuuri raamatut"), mille ta avaldas 1570. aastal. Hoone on loodud kõrgrenessansi ajastul. Suuremad linnad läheduses on Verona (76 km), Bologna (76 km) ja Veneetsia (92 km). Badoer on villa ehituse tellinud kohaliku aristokraatliku perekonna nimi. Francesco Badoer sai villa asukoha (kunagi asus samas vana Salinguerra da Este kindlus) päranduseks koos ümberkaudse enam kui 500 põllumaaga. Villa Badoe] kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse. Villa Badoeri kutsutakse ka La Badoera nimega, mis tähistab justkui suure piirkondliku põllumajandusettevõtte loomist, aga samuti abielu Francesco Badoeri ja Lucietta Loredani vahel, kes mõlemad olid pärit Veneetsia aadliperekondadest. Lisaks olid Lucietta vend Giorgio ja Francesco suured sõbrad ning kõike eelnimetatut tähistades on hoones asuvad freskod loodud. Francescol ja Luciettal oli kuus last: neli poega ja kaks tütart. Francesco suri 1572. aastal. Andrea Palladio loomingus on üks aspekt, mida kuigi tihti ei mainita: hoonete suuremat kavandit vaadates tuleb välja tõsiasi, et kujunduse põhiosa on enamasti väga täpselt määratletud kujuga. See on justkui tõend, et Palladio kujundas enda loodud ehitised terviklike üksustena, mitte tubade kaupa. Villa Badoeri määratletud kuju on kuldne kolmnurk. Villa arhitektuur ja ülesehitus Andrea Palladiol oli kombeks võtta hoone planeerimisel arvesse asukohta, selle funktsiooni ja tellija vajadusi. Konkreetse villa puhul võis ta soovida rahulikumat ja tagasihoidlikumat ilmet, mis läheks kokku maaelu edendamise funktsiooniga. Hoides au sees eespool nimetatud kindluse ajalugu, suunas ta ka Villa Badoeri fassaadi itta. Hoone eesmärk oli ühteaegu olla suursugune, rõhutades villas elavate Badoeride aadliseisust ja sellega kaasnevat jõukust, teiseks jääda ülimalt funktsionaalseks ehitiseks, millest oleks kasu läheduses olevate põllumaade harimisel. Pidades silmas hoone põllumajanduslikku eesmärki, rajas Palladio peahoonest ettepoole avanevad pikad poolkaares külgtiivad ehk barchessid, mis on tema loomingus üsna harvaesinev lahendus. Sümmeetriline "ansambel" mõlemal pool villat suunab vaataja tähelepanu sujuvalt peahoonele ja täidab samal ajal praktilist eesmärki. Külgtiibades hoiti põllumajandustarbeid ja loomi. 18. sajandil tehti külghoonetele juurdeehitus. Villa on ühekorruseline ja rajatud soisele alale, mistõttu on see ehitatud kõrgele vundamendile. Hoone peasissekäiku kaunistavad suur ja pidulik kolmnurkne portikus, kuus sammast ja astmeline trepp, mis tõstavad veelgi esile ehitise suursugusust. Ajaga muudeti pinnas “Rettrato di Lozzo” projekti järgi kuivemaks ja sellest sai põllumajandusmaa. Kesksel kohal on peahoones asuv suur saal, mida täiendavad kõrvalruumid. Varasem kolme pikitelge järgiv põhimõte on jäänud Villa Badoeri puhul tagaplaanile. Interjööris on mitmeid tolle ajastu klassikalisi elemente: puidust kassettlaed ja kivisambad, mis on omavahel harmoonilises proportsioonis; keerukad freskod, mis sulanduvad täielikult ülejäänud arhitektuuriga; grandioosne puidust uks ning valguse ja varjude mäng, mis veelgi rõhutavad villa peent õhkkonda. Villa siseruumide grotesksete ja mütoloogiliste seinamaalide autor on kunstnik Giallo Fiorentino. Samas on Fiorentino isik jäänud siiani saladuseks, sest esialgu autoriks pakutud Firenze kunstnik Jacopo Giallo suri juba 1545. aastal. Lisaks kõigele eelnevale paikneb villa Scortico kanali ääres, mis oli oluline veetee Fratta Polesine küla ja Veneetsia vahel. Hoone ajalugu ja kasutus II maailmasõja ajal kasutasid sakslased villat sõjaväehaiglana, hiljem võtsid hoone haldamise üle britid, kes kasutasid seda laohoonena, mistõttu hoone sisemus ja seal olevad seinamaalid said tõsiselt kahjustada. Villa Badoeri on olnud mitmeid omanikke: Esimesed ligi 300 aastat kuulus villa Badoeride dünastiale. 25. veebruar 1846 – Badoerid müüsid villa Giacinto Forattile. 6. november 1852 – uueks omanikuks sai Giovanni Maurogordato. 30. detsember 1884 – villa müüdi krahv Vincenzo Ferrari Bravole. 24. jaanuar 1903 – uueks omanikuks sai parun Carlo de Chantal. 1. juuli 1945 – villa ostis Fattorettode perekond, kelle omanduses on see tänini. Fattoretto Ulderico ostis villa 1945. aastal, nähes selles head võimalust, et teha karjääri veinitootja ja -kaupmehena. Läheduses asuv Brenta jõgi oli ideaalne veetee veini transportimiseks Veneetsiasse. Villa taastati tänapäevalgi nähtavasse seisu 1964. aastal arhitekt Piero Pra eestvedamisel. Villa praegune omanik Luigino Fattoretto on loonud koostöös Fratta Polesine piirkonna Rahvusliku Arheoloogiamuusemi osakonnaga mastaapse muuseumi, kus eksponeeritakse puuseppade ja -raidurite tööriistu, tüüpilisi farmide sisustuselemente ja köögiriistu jms. Muuseum avati 21. veebruaril 2009. Esindatud on isegi triikrauad, kangasteljed, riided, vankrid, veskikivid ja veinikeldritega seotu. Terves muuseumis on rohkem kui 20 000 unikaalset eset, mis on avastatud ümberkaudsest piirkonnast enam kui 40 aasta jooksul. Viited