סיציליה

סיציליה (Sicilia; בהגייה לטינית קלאסית: סיקיליה, בהגייה איטלקית: סיצ'יליה) היא האי הגדול ביותר בים התיכון. שטחו של האי הוא כ־26,000 קילומטר רבוע. הוא המחוז הגדול ביותר בשטחו באיטליה, אחד מחמשת האזורים האוטונומיים במדינה, ואוכלוסייתו מונה חמישה מיליון תושבים. גאוגרפיה האי סיציליה שוכן בים התיכון מול קלבריה (המחוז שבקצה ה"מגף" של איטליה), ומופרד מאיטליה על ידי מצר מסינה. סיציליה מוקפת איים השייכים לה מבחינה מנהלתית והם האיים הליפאריים (נקראים גם האיים האאוליים) בצפון, האיים האגאדיים והאי פנטלריה במערב, האי אוסטיקה בצפון-מערב, ואיי פלאגי בדרום-מערב. כ־93 ק"מ מדרום לסיציליה נמצאים האיים של מלטה, השייכים לרפובליקת מלטה, כשביניהם מפרידה תעלת מלטה. בשנת 1831, בעקבות פעילות געשית, עלה על פני המים האי פרדיננדאה, 30 קילומטר דרומית לסיציליה. אך בשנת 1832 ירד מתחת למים, ובתחילת המאה ה־21 הוא נמצא בעומק של כשישה מטרים מתחת לפני הים. הר הגעש אטנה, השוכן קרוב לעיר קטניה, הוא הר הגעש הגבוה ביותר באירופה, ומתנשא לגובה 3,320 מטר. הנהר אימרה מרידיונלה , שאורכו 144 קילומטר, הוא הנהר הארוך ביותר בסיציליה. בדרכו הוא חוצה שלוש נפות בסיציליה – העיר המטרופולינית של פלרמו, נפת אנה ונפת קלטניסטה – שם הוא נשפך לים התיכון. נהרות נוספים בסיציליה: נהר השימתו, באורך כ־113 קילומטרים, והנהרות סימטו , בליצ'ה, דיטאינו ופלטני , שאורך כל אחד מהם עולה על 100 קילומטר. הנהר אלקנטרה במזרח האי יצר קניון מרשים בקילוחי הבזלת של הר האטנה, ובחלקו משמש כפארק גאולוגי ובוטני בשם גולה אלקנטרה. ערים ויישובים הערים הגדולות בסיציליה כוללות את בירתו פלרמו (בת כ-700 אלף תושבים), ובירות הנפות: קטניה, מסינה, סירקוזה, טרפאני, אנה, קלטניסטה, אגריג'נטו ורגוזה. ערים מפורסמות נוספות הן צ'פלו, טאורמינה, ברונטה, קורלאונה, קלטג'ירונה, קסטלמארה דל גולפו, מרסלה וטריפי. הצומח בסיציליה מגוון גדול של פרחים. הבוטניקאי פוג'רו מנה בספר שיצא בשנת 1889 138 מיני פרחים אנדמיים לסיציליה, 93 מינים שהגיעו מקלבריה ושאר איטליה, 43 מינים שהגיעו מיוון והמזרח התיכון, 61 מינים שהגיעו מסרדיניה וספרד ו-10 מינים שהגיעו מצפון אפריקה. ספר משנת 1909 מונה בין הפרחים הרווחים בסיציליה עירית, קוציץ, דמומית, כלנית, אספרג רפואי, נרקיס, גרניון, סייפן וכדן. בין השיחים הרווחים באי הספר מונה צבר מצוי, גומא פפירוס, הרדוף הנחלים. ייעור בעת העתיקה נודעה סיציליה ביערותיה הנרחבים. אחת הסיבות שניתנו למסע המלחמה האתונאי לסיציליה היה להשיג שליטה ביערותיה של סיציליה. מאז המאה ה-16 בוראו יערות רבים, ובשנת 1857 הוערך שטח היערות בסיציליה בכ-688 קמ"ר, בערך 2.7% משטח האי. באותה עת נכרתו יערות רבים לצורך אספקת אנרגיה במכרות הגופרית של האי. בשנת 1909, שטח היערות היה בערך 980 קמ"ר, פחות מ-4% מהאי. לאחר מלחמת העולם השנייה ירד שטח היערות ל-856.43 קמ"ר, כ-3.3% משטח האי. הודות למאמצי ייעור נרחבים, עלה שטח היערות בסיציליה ל-1,590 קמ"ר (6.2%) בשנת 1966, ל-2,000 קמ"ר (7.8%) באמצע שנות ה-70 ול-2,220 קמ"ר (8.6%) בשנת 2003. כלכלה באלפיים השנים האחרונות ידועה סיציליה כמקור לחיטה. זיתים ויין הם מוצרים חקלאיים נוספים שהיא מייצאת. במחצית הראשונה של המאה ה-20 כמעט כל כלכלתה התבססה על חקלאות. המכרות בנפת קלטניסטה הפכו למוקד לייצור גופרית במאה ה־19 אך גוועו בשנות ה־50 של המאה ה־20. מאז סוף 2023 ועד תחילת 2024 סיציליה חווה ירידה דרמטית בכמות המשקעים – פחות מרבע מהממוצע השנתי – מה שהוביל לכך שכ-20% ממקורות המים התת-קרקעיים נמצאים במצב של מחסור. האי הכריז על מצב חירום, והוטלו הגבלות מים חמורות ב-93 קהילות, המשפיעות על יותר ממיליון תושבים. במקומות רבים, אספקת המים מנותקת בלילות, והברזים סגורים לפי לוח זמנים קבוע. התופעה בסיציליה חמורה ביותר, ומשקפת משבר סביבתי וכלכלי עמוק הפוגע באי כולו. האי מתמודד עם בצורת קיצונית, מחסור חמור במים, קריסת מערכות חקלאיות, ופגיעה משמעותית בתיירות – שלושת עמודי התווך של כלכלת האזור. החמרת המחסור במים נובע משילוב של גורמים: שינויי אקלים שהביאו לירידה בכמות המשקעים, עלייה בטמפרטורות, תשתיות מים מיושנות ודליפות במערכות ההשקיה. בנוסף, תחזיות מצביעות על כך ש-70% משטח האי נמצאים בסיכון למדבור. המאמר הבולט והעדכני ביותר, שנחשב כיום לחשוב ביותר בנושא הבצורת בסיציליה, בוצע על ידי World Weather Attribution (WWA). המחקר הציג מחקר פורץ דרך גם מבחינת מידת הוודאות המדעית שהוא מציג, וגם משום שהוא שימש בסיס לקביעת מדיניות אזורית באיטליה – כולל הכרזה על מצב חירום, הגבלות מים, והאצת השקעות בטכנולוגיות מים. היסטוריה מיקומה של סיציליה בלב הים התיכון הפך אותה ליעד לכיבוש על ידי כוחות צבאיים רבים שביקשו לשלוט על אגן הים התיכון. אלו הותירו את חותמם בתרבות הסיצילאנית זמן רב לאחר חילופי המשטרים. טרום־היסטוריה העת העתיקה המקור לשמה של סיציליה הוא התושבים הראשונים המוזכרים בהיסטוריה של האי, שבטי הסיקלים שהגיעו מחצי האי האפניני וחיו בצפון, מזרח ומרכז האי; הסיקניים שהגיעו מחצי האי האיברי והתיישבו במערב סיציליה, והאלימים המתייחסים על פי הנטען לפליטים מטרויה והתגוררו באריקס, בסגסטה ובאזור דרומית ודרומית מערבית לערים אלו. עדויות לסחר בין סיציליה לכנען נמצאו עוד מהמאה ה־13 לפנה"ס, בדמות פסל כנעני קדום שהתגלה שם בים הסמוך לה (איט'). לפיניקים היו בתקופות קדומות, עוד לפני המאה ה־8 לפנה"ס, תחנות מסחר בכל האי: הם ביצרו מקומות על החוף והתיישבו באיים הקטנים הסמוכים, ומשם סחרו עם הסיקלים; אך כשהיוונים מצאו את דרכי הים לאי, נסוגו הפיניקים מרובו, התאחדו סביב מטוא , כפרא וציץ בשכנות לאלימים, חלקית משום שסמכו על הברית עם האלימים וחלקית משום שזה היה האזור הקרוב ביותר לעירם החשובה קרתגו. אימפריית קרתחדשת (קרתגו) נלחמה עם היוונים שהגיעו לאי: בתחילת המאה ה־5 לפנה"ס תקפו אנשיה את הערים היווניות בסיציליה (Sicilian Wars), בתיאום עם הפרסים שתקפו את היוונים במולדתם (מלחמות יוון–פרס), פעולה שנעשתה, כנראה, לפי הוראות שקיבלו בקרתחדשת מִצור, עיר האם של קרתחדשת ובעלת בריתם החשובה של הפרסים. עיר מרכזית בסיציליה בעת העתיקה הייתה סירקוסאי (כיום סירקוזה). סירקוסאי הייתה יישוב דורי ועירו של ארכימדס. לפני המלחמה הפונית הראשונה שלטה אימפריית קרתחדשת על רוב האי; במהלך המלחמה, הרומאים כבשו את סירקוסאי העצמאית, ובהמשך את רוב האי (בחלקו המזרחי). בשנת 227 לפנה"ס הפכה סיציליה לפרובינקיה הרומית הראשונה בשם סיקיליה וגאיוס פלאמיניוס מונה למושל. הזירה הסיציליאנית במלחמה הפונית השנייה הייתה משנית במלחמה הפונית השנייה, אך הקרתחדשתים השקיעו בה מאמצים רבים, ובקטעים מהמלחמה הצליחו להעביר לצדם חלק מערי האי, אך לבסוף נגמרה המלחמה בשליטה של רומא על כל האי. סופה של סירקוסאי בא לה במלחמה הפונית השנייה כאשר הפנתה עורף לבעלת בריתה, רומא, ונשרפה. תחת השלטון הרומאי ירד מאוד מעמדה של סיציליה. ממרכז יווני חשוב הייתה לפרובינציה רומאית נידחת שהמיסים הרומאיים מצצו את לשדה. עם פיצולה של האימפריה הרומית עברה סיציליה לחזקתה של ביזנטיון, רבים מן המוסדות החוקתיים נקבעו על ידי הקיסרות המזרחית, מוסדות אלו המשיכו בתפקודם עד לסוף ימי הביניים. החל משנת 438 סבל האי ממתקפות של הוונדלים והאוסטרוגותים מצפון אפריקה שגרמו לאי, על פי עדות פרוקופיוס, הרס נרחב. עדויות ארכאולוגיות לנזק קשה נמצאו במרסלה ובאגריג'נטו בעוד בפלרמו, קטניה וסירקוזה נראה שהנזק היה קל והערים התאוששו ממנה במהירות. ימי הביניים בשנים 533–535 הביס בליסאריוס את הוונדלים והאוסטרוגותים ובדצמבר 535 הוא כבש את סירקוזה ויוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית הפך את סיציליה למחוז ביזנטי. כאשר כוחה של האימפריה הביזנטית דעך, הכוחות הערבים של הח'ליף עות'מאן בן עפאן פלשו לסיציליה ב־652, אספו שלל רב ונסוגו לסוריה. קונסטנס השני, קיסר האימפריה הביזנטית חשב להעביר את עיר הבירה מקונסטנטינופול לסירקוסה ואף העביר לשם כך ב־660 חלק מאוצרות הממלכה לסיציליה. הוא השתמש בסיציליה כבסיס לתקיפת הלומברדים. בסוף המאה ה־7, עם הכיבוש האומיי של צפון אפריקה, נכבשה גם העיר קרתגו ושהייתם שם אפשרה לערבים לבנות מספנות ובסיס קבוע שממנו ביצעו התקפות ממושכות יותר על סיציליה. באותה תקופה הוסבה סיציליה להיות תמה ביזנטית כדי ליעל את ההגנה עליה. בשנת 700 לערך המוסלמים כבשו את האי פנטלריה, ורק פילוג בקרב הערבים מנע ניסיון פלישה לסיציליה. עם זאת, כבר בשנת 740 שילמה סירקוזה את הג'יזיה. אבן אל-את'יר כותב שבשנים 752–753 בוצרו ערים שונות בסיציליה, וממצאים ארכאולוגיים תומכים בתיאור זה. בהתאם, המחצית השנייה של המאה ה-8 ראתה רגיעה בפשיטות המוסלמיות על סיציליה. עם עליית שלטון האע'לבים בצפון אפריקה, התעורר מחדש הרצון לכבוש את סיציליה. הכיבוש עצמו התפרש על פני מעל 130 שנה. מדזארה דל ואלו נכבשה בשנת 827, פלרמו בשנת 831, בוטירה בשנת 853, צ'פלו בשנת 858, אנה בשנת 859, נוטו בשנת 864 וסירקוזה בשנת 878, אז נותרה טאורמינה עיר נוצרית אחרונה בסיציליה. בשנים 886-887 פרץ מרד במערב האי נגד השלטון המוסלמי, ומרד נוסף התרחש בשנים 898–899, ואלו מנעו את המשך הכיבושים המוסלמים. טאורמינה נכבשה ונהרסה בשנת 902, אך שבה והייתה למאחז נוצרי באי, כאשר הפאטמים והאע'לבים נאבקו על השלטון בצפון אפריקה ולא היה להם פנאי לטפל בסיציליה. בנפילת שלטון האע'לבים בשנת 909, עברה סיציליה לידי השושלת הפאטמית. בשנת 948 מינה השליט הפאטמי את אל-חסן אבן עלי אל-קלבי לאמיר סיציליה תחתיו, והוא וצאצאיו, הקלבידים שלטו בסיציליה למשך עשרות שנים. בשנת 962 הם כבשו מחדש את טאורמינה ובשנת 965 כבשו את רומטה וסיציליה כולה הייתה תחת ידם. הקלבידים הפכו את האי למרכז כוח כלכלי ומרכז סחר מרכזי באגן הים התיכון. עם השלמת כיבוש האי על ידי המוסלמים, הוקמה אמירות סיציליה המוסלמית שהתקיימה בשנים 965–1072 ובירתה הייתה פלרמו. למרות השפה הערבית והאמונה המוסלמית של הכובשים התפתחה תרבות ביזנטו־איסלמית תוך שרוב האוכלוסייה שומרת על אמונתה הנוצרית ושפתה היוונית. החוקרים חלוקים האם הייתה או לא הייתה הגירה משמעותית של נוצרים החוצה מסיציליה בגלל הכיבוש המוסלמי. עם השנים השלטון בסיציליה התפצל בין אזורים שונים ונוצרו סכסוכים בין האמירים של האזורים השונים. בשנת 1036 מרד אחיו של מושל פלרמו באחיו, וכרת ברית עם הזירידים. השליט הזירידי שלח את בנו עבדאללה עם 6,000 חיילים כדי לכבוש את פלרמו. מושל פלרמו פנה בבקשת עזרה לביזנטים. בשנת 1038, יצא ג'ורג' מניאקס בשליחות מיכאל הרביעי, קיסר האימפריה הביזנטית למסע לכיבוש של סיציליה מידי המוסלמים. הוא הצליח לכבוש את רומטה , טרואינה ומסינה, ובשנת 1040 כבשו הנורמנים בשליחותו את סירקוזה והפכו אותה למבצר. אולם מניאקס לא כבש את שאר האי ואפילו לא את כל הואל דמון ובמהרה עזב את האי בגלל סכסוכים פנימיים באימפריה הביזנטית. משנת 1071 נכבשה סיציליה בשלבים על ידי הנורמנים בהנהגתו של רובר גיסקאר ורוג'רו הראשון. תחילה שלח המנהיג הזירידי תמים אל-מואיז כוחות לסייע לאמירים המוסלמים בסיציליה, אך בשנת 1075 הוא כרת ברית עם הנורמנים על פיה הם ימכרו לו תבואה מסיציליה וכך נותרו המוסלמים בסיציליה לבדם במלחמה נגד הנורמנים. בשנת 1077 נכבשה טרפאני ובשנת 1078 נכבשה טאורמינה ובמהרה כל צפון סיציליה היה בשליטת הנורמנים. באוקטובר 1086 נכנעה סירקוזה מעוז ההתנגדות המשמעותי האחרון, ולאחר חמש שנים נוספות כל האי היה בידי הנורמנים, שהקימו בה את ממלכת סיציליה הנורמנית. המנהיגות הנורמנית עודדה הגירה של קתולים לסיציליה, אך לא נעשה ניסיון לנשל את האוכלוסייה המקומית הוותיקה – המוסלמים, הנוצרים אורתודוקסים והיהודים. השושלת הנורמנית הגיעה לקיצה בשנת 1194, עם הצטרפות סיציליה לקיסרות הרומית הקדושה בהנהגתו של היינריך השישי, ששלט בסיציליה בזכות היותה של אשתו קונסטנצה בתו של מלך סיציליה. בנם של היינריך וקונסטנצה פרידריך השני השפיע על שיטת הממשל בסיציליה למשך שנים רבות. ב־1266 עברה סיציליה לשלטון צרפת תחת לואי התשיעי. ב־1282 מרדו הווספרים הסיציליאנים בשלטון צרפת ופתחו את מלחמת הערבית הסיציליאנית שבעקבותיה עבר השלטון באי לפדרו השלישי מלך אראגון, תוך שסיציליה שמרה על מידה רבה של ממשל עצמי. לאחר תבוסת האצילים הסיצילאנים במרד נגד ממלכת אראגון בשנת 1392 ניתנו האחוזות הגדולות לאצילים קטלונים ובתהליך הדרגתי סופחה סיציליה למרותה הישירה של ממלכת אראגון, מוסדותיה העצמאיים איבדו מכוחם והשליטה בסיציליה ניתנה בידיו של המשנה למלך בשנת 1415. בשנת 1460 אוחדו באופן פורמלי ממלכת אראגון עם האיים סרדיניה וסיציליה תחת שלטונו של פרננדו השני. אחד החוקים שנאכפו בסרדיניה היה צו גירוש היהודים משנת 1492 – גירוש ספרד. העת החדשה סיציליה נשלטה על ידי ממלכת סיציליה עד שנת 1816, אז אוחדה עם ממלכת נאפולי ליצירת ממלכת שתי הסיציליות תחת שלטונו של פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות מבית בורבון. בשנת 1820 נכשלה מרידה ראשונה בסיציליה נגד המלך. הראשונה במרידות של אביב העמים בשנת 1848 אירעה בסיציליה ב-12 בינואר, בחגיגות יום הולדתו של המלך פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות בפלרמו. גם מרד זה דוכא. במאי 1860 יצא ג'וזפה גריבלדי עם צבא של אלף מתנדבים במסע האלף לסיציליה והצליח להדיח את המלך מבית בורבון. לאחר האיחוד נוצרה לסיציליה תדמית של חברה אלימה ובלתי חדירה שהתנגדה להשלטת חוק וסדר וליצירת מנהל תקין כבמדינות אחרות ומחוזות אחרים באיטליה. המאפיה (ארגון הפשע) המודרנית הראשונה בעולם התפתחה בסיציליה במאה ה־19. בתחילת 1935, לקראת המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה הגיעו כוחות צבא גדולים לסיציליה שהיוותה תחנת מעבר להעברת הצבא לאתיופיה, ואזור לאימון טייסים בשטח הררי הדומה להרים באתיופיה. כן רוכזו לחופיה 60 צוללות של חיל הים האיטלקי. נעשו פעולות קדחתניות לבניית שדות תעופה באי עבור מטוסי חיל האוויר האיטלקי. באוגוסט 1937 הגיע מוסוליני לסיציליה לקראת תמרונים גדולים של הצי, ונאם בקטניה ובפלרמו. מלחמת העולם השנייה במרץ 1939 ביקר גרינג בסיציליה ובאי הוקם שדה תעופה של חיל האוויר הגרמני. בעקבות הצטרפות איטליה למלחמת העולם השנייה, הפציצו מטוסים בריטיים מעת לעת את שדות התעופה בקטניה ואוגוסטה ואת הנמל הימי באוגוסטה (סיציליה) . בינואר 1941 התקיפו מטוסים גרמניים שפעלו מסיציליה, אוניות מלחמה בריטיות, דבר שהביא לידיעת הציבור את התבססותם של כוחות גרמניים בסיציליה. בעקבות זאת הפציצו הבריטים מספר פעמים את שדות התעופה בסיציליה. הפצצות הבריטים בבסיסי סיציליה נמשכו במהלך קיץ 1941 ונמשכו עד סוף השנה ואל תוך שנת 1942. בתחילת ספטמבר 1942 דיווח שר האווירייה הבריטי סיר ארצ'יבלד סינקלייר לפרלמנט שסיציליה הופצצה 59 פעמים בשנת 1942. בעקבות הפסד הגרמנים בקרב אל-עלמיין השני עלתה חשיבותה של סיציליה לגרמנים ובהתאם התגברו גם התקיפות האוויריות של בעלות הברית, שכללו עתה גם את האמריקאים שהצטרפו לבריטים. כהכנה לפלישת בעלות הברית לאיטליה, הן פלשו תחילה לסיציליה בלילה שבין ה-9 ל-10 ביולי 1943. דוויזיית הרמן גרינג הגרמנית יצאה מנישמי להדוף את הפלישה, אך בקרב שנערך ליד העיר ג'לה בלמו בעלות הברית את מתקפת הנגד, וסיימו את כיבוש האי ב-17 באוגוסט 1943. יהדות סיציליה ערך מורחב – יהדות סיציליה יהדות סיציליה כללה קהילות יהודיות אחדות באי סיציליה שבים התיכון. היהודים הראשונים התיישבו באי במאה ה־1 לספירה. ב־1493 גורשו יהודי סיציליה בעקבות גירוש ספרד. ראו גם הברדלס קישורים חיצוניים אתר האינטרנט הרשמי של סיציליה (באיטלקית) גילי חסקין, סיציליה: האי שבו התחיל כמעט כל מה שאיטלקי, באתר ynet, 25 בספטמבר 2011 אילנה קוריאל, סיציליה: הצעה לחופשה שלא תוכלו לסרב לה, באתר ynet, 26 ביולי 2012 יעקב זיו, זמן סיציליה: היעד התיירותי הבא באיטליה, באתר nrg‏, 25 באוגוסט 2012 יעל רגב‏, סיציליה, איטליה: אתרים מדהימים שאסור להחמיץ בשום אופן, באתר וואלה, 27 באוקטובר 2013 יוסי מדריסוביץ, העונג כולו שלכם: חוויית חושים בסיציליה, באתר ynet, 11 בנובמבר 2013 נטע וולף, חולמים באיטלקית: ביקור קסום בסיציליה, באתר ynet, 28 ביוני 2015 ארווין פלר‏, הסנדק מאוהב: האי המדהים שנמצא בשפיץ של המגף האיטלקי, באתר וואלה, 11 ביוני 2018 סיציליה: כפרים ציוריים וחופים מרהיבים באי הכי יפה באירופה, באתר מאקו, 10 באפריל 2023 "סִיצִילְיָא", יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק ז, עמודים 192–194, באתר היברובוקס מירה איתן, ‏סיציליה - עולם של יין, באתר GoTravel מפות עתיקות (סרוקות) של סיציליה, מאוסף המפות ע"ש ערן לאור, הספרייה הלאומית סיציליה (איטליה), דף שער בספרייה הלאומית הערות שוליים