Kasmenaja

Kasmenaja (sengrieķu: Κασμέναι) bija sengrieķu pilsēta Lielajā Grieķijā, Sicīlijas dienvidaustrumu daļā, ap 12 km no Palaccolo Akreide pilsētas, Sirakūzu provincē, Itālijā. Izrakumi atklāja dažas pilsētas daļas, kur pašlaik piekļuve ir ierobežota. Pilsētu dibināja 643. gadā pr.Kr. sirakūzieši, un tā pastāvēja, domājams, līdz 4. gadsimta pr.Kr. beigām. Ģeogrāfija Kasmenaja atrodas Sicīlijas dienvidaustrumos, uz paugura, mūsdienās saukta Monte Kazale, apmēram 12 km uz rietumiem no Akrajas pilsētas. Paugurs ir plakans, un tā virsotnes laukums ir ap 70 ha. Nosacīti apaļais paugurs kalpoja kā dabisks pilsētas nocietinājums. Pilsētas apkaime bija pierobežas rajons starp grieķiem un salas vietējās pamattautas ciltīm. Pildot cietokšņa funkciju, pilsēta sargāja galveno ceļu no Sirakūzām uz rietumiem un uz šī ceļa atradās starp Akrajas un Akrillajas pilsētām. Vēsture Kasmenaja bija Sirakūzu kolonija, kura pēc Tukidīda ziņām tika dibināta 90 gadus pēc metropoles dibināšanas, t.i. ap 643. gadu pr.Kr. Tādējādi, tā bija viena no trim sākotnējām Sirakūzu kolonijām kopā ar Akraju (663. gads pr.Kr.) un Kamarinu (598. gads pr.Kr.). Pilsētas kā polisas stāvoklis nav īsti skaidri zināms. Tā tiek interpretēta kā militāra kolonija, kas vienmēr atradās Sirakūzu varā un kalpoja tai par cietoksni un atbalsta bāzi reģionā. Pēc aplēsēm pilsētas iedzīvotāji sastādīja ap 7000–8000 cilvēkus, t.i. ap 2000 karavīru un to ģimeņu locekļus. Pilsētas iedzīvotāji tika apzīmēti ar etnonīmu "Κασμεναῖος" (Kasmenaios), t.i. kasmenajietis. Par Kasmenaju no senajiem avotiem ir ļoti maz kas zināms. Pēc Filista ziņām, pilsēta bija Sirakūzu sabiedrotā to karā pret sacēlušos Kamarinu un tās sabiedrotajiem, sikuliem. Hērodots stāsta, ka Kasmenaja sniedza patvērumu oligarhiskai grupai jeb Sirakūzu gamoriešu partijai pēc tam, kad tie tika padzīti no dzimtās pilsētas. Gēlas tirāns, Gelons, ap 485. gadu pr.Kr. pārcēla viņus atpakaļ uz Sirakūzām. 357. gadā pr.Kr. pēc izsēšanās Mīnojas Hēraklejā, Dions rekrutēja karaspēku no Kasmenajas iedzīvotājiem uzbrukumam Sirakūzām. Bizantijas Stefans vēl piemin šo pilsētu, un pēc tam tā vairs neparādās vēsturiskajos avotos. Pilsēta, acīmredzot, pārstāja eksistēt 3. gadsimtā pr.Kr. Bija izteikts pieņēmums, ka kāds no Sirakūzu tirāniem varēja izpostīt šo pilsētu, jo tiem bija tendence pārvietot iedzīvotājus no mazākām pilsētām uz lielām. Kasmenajas vietu atklāja itāļu arheologs Paolo Orsi 20. gadsimta sākumā. Arheoloģiskie izrakumi šajā rajonā viņa vadībā notika 1922-1931. gados. 1960. gadu beigās tie tika turpināti. Apraksts Ir atrakts apmēram 60% Kasmenajas teritorijas. Pilsētai ir vienots teritorijas apbūves plānojums, kuru veido ap 40 ielām trīs metru platumā, orientētām no ziemeļrietumiem uz dienvidaustrumiem. Kvartāli starp tām bija apmēram 25 metrus plati. Ielu krustojumi ir neregulāri. Tā kā pilsētas plānojumā nav konstatējamas galvenās ielas, tas atšķir to no pilsētu tipiskajiem plānojumiem, sauktiem par Hippodama plānu. Pilsētas plānojums tiek datēts ar 6. gadsimtu pr.Kr. Pilsētas paugura virsotni ieskāva aizsargmūri ar sargtorņiem, kuru garums sastādīja ap 3,4 km, bet mūru biezums ap trim metriem. Mūris tika celts no lieliem akmens blokiem. Daļa no tiem ir saglabājusies. Pilsētas agora nav atrakta. Tempļa pamati un tam pieguļošā temenosa teritorija tika atrasti paugura rietumu galā. Pati svētnīca tika izveidota 6. gadsimtā pr.Kr. Tempļa celtniecībā tika identificētas divas fāzes apmēram no 560. gada pr.Kr. un 525–500. gadiem pr.Kr. Templi rotāja krāsainas terakotas skulptūras. Spriežot pēc votīvu atradumiem, kā, piemēram, metāla ieroči, tas tika interpretēts kā veltījums kādam kara dievam. Tieši tādēļ tas tiek saukts par Areja templi. Pilsētas kapenēs ir atrasti vairāki kapi. Pilsētā atrastie artefakti glabājas un ir eksponēti Sirakūzu arheoloģijas muzejā (Museo Archeologico Regionale Paolo Orsi). Atsauces