מתי

מַתַּי (בארמית סורית: ܡܰܬ݁ܰܝ; ביוונית קוינה: Μαθθαῖος, מַתַּיוֹס; גרסה של השם העברי "מתתיהו") היה אחד משנים-עשר השליחים של ישו. לפי המסורת הנוצרית מתי הוא מחבר הבשורה על-פי מתי, הראשון מספרי הברית החדשה, ולכן הוא ידוע כמתי המבשר. הוא נקרא גם לֵוִי בַּר־חַלְפַי (בארמית: ܠܶܘܺܝ ܒ݁ܰܪ ܚܰܠܦ݂ܰܝ). בברית החדשה סיפורו של מתי מופיע בברית החדשה: מתי היה במקור יהודי מכפר נחום שליד הכנרת, ובמקצועו הוא היה מוכס , כלומר הוא גבה מיסים מהעם בשביל השלטונות – הורדוס אנטיפס, שמלך באזור מטעם הרומאים, או נציגי האימפריה הרומית ממש. למוכסים היו מעמד חברתי והשכלה גבוהים מהממוצע (בתקופה בה רוב האנשים היו איכרים), אבל הם היו שנואים על ידי הציבור היהודי שראה בהם משתפי פעולה עם השלטון הרומי הזר, והברית החדשה מתייחסת אליהם כאל חוטאים. מתי עזב את עבודתו כמוכס לאחר פגישתו עם ישו, והוא ערך בביתו משתה שאליו הזמין מוכסים נוספים, כנראה כדי שיוכלו גם הם להכיר את ישו ותלמידיו. אותו הסיפור מופיע גם בבשורות על-פי מרקוס ולוקאס, אלא שבהן שמו של המוכס שהלך אחרי ישו היה לא מתי, אלא לֵוִי, בנו של אָלְפַאיוֹס (Ἁλφαίου, בפשיטתא נקרא חַלְפַי). עם זאת, מהדמיון בין הסיפורים ניכר שמדובר באותו אדם. הירונימוס פירש שמחברי הבשורות האחרות רצו להגן על מתי, ולכן כשהזכירו את עברו קראו לו בשם אחר, אבל מתי עצמו רצה דווקא להדגיש את חטאיו וחזרתו בתשובה. בשלוש הבשורות הסינופטיות מתי הוזכר, תחת השם הזה, ברשימת שנים-עשר השליחים. אם כן, הוא הלך אחרי ישו בגליל ובירושלים, השתתף בסעודה האחרונה, ראה את תחיית ישו ואת עלייתו השמיימה, ונכח בפנטקוסט. לעומת זאת, בבשורה על-פי יוחנן מתי לא מוזכר כלל. מסורות חוץ-מקראיות בנצרות, מתי השליח נחשב למחבר "הבשורה על-פי מתי", אחת מהבשורות של הברית החדשה. אומנם בבשורה עצמה לא כתוב מי חיבר אותה, אבל הייחוס שלה למתי הוא קדום למדי, ומגיע עד פפיאס ואוריגנס; שניהם טענו שמתי חיבר את הבשורה בעברית, ואחר כך היא תורגמה ליוונית (הנוסח היווני הוא המצוי בימינו, והתרגומים לשפות אחרות מתבססים עליו, בעוד שהמקור העברי – אם אכן התקיים אי פעם – אבד). עם זאת, רוב חוקרי המקרא המודרניים מטילים ספק בייחוס הבשורה למתי. המקורות על חייו של מתי לאחר עליית ישו השמיימה מעטים. קלמנס מאלכסנדריה כתב שהוא נשאר בארץ ישראל כ-15 שנה, והטיף לנצרות בקרב היהודים. אחרי כן אומרים שהוא הלך להטיף ב"אתיופיה שמדרום לים הכספי", כלומר באזור פרס, ונראה שמת שם כמרטיר (מקובל שכל שנים-עשר השליחים מתו כמרטירים חוץ מיוחנן בן זבדי). אגדה בתלמוד הבבלי מספרת שלישו היו חמישה תלמידים, ”מתאי נקאי נצר ובוני ותודה”, והם הועמדו למשפט בפני הסנהדרין, שהתבסס על משחקי מילים בין שמותיהם לפסוקים מהתנ"ך, כך שעל מתי (מתאי) נגזרה הוצאה להורג בטענה ששמו מזכיר את הפסוק ”מָתַי יָמוּת וְאָבַד שְׁמוֹ” (מתהילים מ"א). האגדה הזו הושמטה מרבים מדפוסי התלמוד הבבלי בשל הצנזורה הנוצרית. מתי נחשב לקדוש בקרב כל הכנסיות הנוצריות המכבדות קדושים. הכנסייה הקתולית מציינת את זכרו ב-21 בספטמבר, והאורתודוקסית – ב-16 בנובמבר. בקתדרלה הקתולית של סלרנו יש שרידי קדושים המיוחסים למתי. חלק מחכמי האסלאם מכירים במתי כתלמיד של ישו, ויש האומרים שהוא היה גם אחד מאנשי אל-קריה . הוא נחשב לנביא בדת הדרוזית. ייתכן שמתי/לוי היה אחיו של השליח יעקב הקטן, שגם שם אביו היה אלפאיוס (חלפי). באיקונוגרפיה הנוצרית מתי מלווה לעיתים קרובות במלאך. קישורים חיצוניים מתי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) הערות שוליים