Rooma

Rooma (ital., lat. Roma) on Italian pääkaupunki ja väkiluvultaan Italian suurin kaupunki. Se sijaitsee lähellä Italian länsirannikkoa, Tiberjoen varrella. Rooma, joka tunnetaan myös ”ikuisena kaupunkina” (lat. urbs aeterna), on lähes 3 000 vuoden ikäinen, ja sillä on pitkä historia Rooman valtakunnan, katolisen kirkon, yhdistyneen Italian kuningaskunnan ja nykyisen Italian tasavallan pääkaupunkina. Roomassa on useita hyvin merkittäviä historiallisia rakennuksia, kuten Colosseum ja maailman suurin uskonnollinen rakennus Pietarinkirkko. Muita tunnettuja paikkoja ovat muun muassa Espanjalaiset portaat, Pantheon ja Forum Romanum. Rooman historiallinen keskusta on Unescon maailmanperintökohde. Vatikaanin kaupunkivaltio on itsenäinen valtio Rooman rajojen sisällä. Roomassa oli vuoden 2022 lopussa yli 2,8 miljoonaa asukasta. Rooman metropolialueen asukasluku on noin 4,2 miljoonaa (2015). Maantiede ja ilmasto Sijainti Rooma on Latiumin alueella Keski-Italiassa, Aniene- ja Tiberjoen rannalla. Kaupungin keskusta on 24 kilometriä Väli­meren rannikolta sisämaahan, kaupunkialue on laajentunut lounaaseen Ostiaan. Rooman korkeus on matalimmillaan noin 13 metriä merenpinnasta ja korkeimmillaan noin 140 metriä Monte Marion huipulla. Ilmasto Roomassa vallitsee tyypillinen välimerenilmasto (Köppenin ilmastoluokitus Csa). Lämpötilat kesällä ovat korkeita, elokuussa vuorokauden ylimpien lämpötilojen keskiarvo on 30 °C. Joulukuun vuorokauden ylimpien lämpötilojen keskiarvo on 13 °C, mutta joskus esiintyy myös pakkasta. Sateisin kuukausi on marraskuu; heinä- ja elokuussa sateet ovat hyvin harvinaisia. Historia Antiikin aika Rooman perustamistarinan mukaan Rooman perustivat 21. huhtikuuta 753 eaa. naarassuden kasvattamat veljekset Romulus ja Remus. Rooma perustettiin Palatium-kukkulalle, Tiberjoen varteen, josta se levisi ympäröiville kukkuloille. Siitä alettiin käyttää myös nimitystä ”seitsemän kukkulan kaupunki”; nämä kukkulat olivat Palatium, Capitolium, Aventinus, Quirinalis, Viminalis, Esquilinus ja Caelius. Palatiumin pohjois­puolella sijainneeseen laaksoon muodostui Rooman tärkein tori, Forum Romanum. Merkittäviä kukkuloita olivat myös Tiberjoen länsipuolella sijainneet Vaticanus, josta myöhempi Vatikaani on perinyt nimensä, sekä nykyisen keskusta-alueen korkein kukkula Janiculum. Kaupungin ympärille muodostunut Rooman valtakunta oli aina noin vuoteen 300 eaa. asti varsin tyypillinen Välimeren alueen kaupunkivaltio, joka toki sijaitsi erinomaisella paikalla etruski­alueen reunalla ja lähellä Etelä-Italian kreikkalaisten siirtokuntien alueita. Kauppareitit etelästä pohjoiseen kulkivat Rooman kohdalla Tiberjoen yli, ja rannikolta sisämaahan jokea pitkin kuljetettiin suolaa. 300-luvun lopun ja 200-luvun valloitukset nostivat kuitenkin Rooman valta­kunnan ensin paikalliseksi (Italian alueen) mahtitekijäksi, ja Karthagoa vastaan käytyjen puunilaissotien jälkeen koko läntisen Välimeren johtavaksi voimaksi. Kaupunki pysyi valta­kunnan kiistattomana poliittisena ja taloudellisena keskuksena 200-luvulle jaa. asti, mutta alkoi tällöin jäädä syrjään: sotilaallisesti Rooma oli syrjässä valtakunnan rajoilta ja keisarit harvoin muuta kuin kävivät siellä, ja taloudellisestikin Rooman merkitys oli vähentynyt. Vuonna 271 keisari Aurelianus määräsi Rooman ympärille rakennettavaksi uuden kaupunginmuurin, Aurelianuksen muuri, joka suurimmaksi osaksi on säilynyt nyky­aikaan saakka. Vuonna 330 keisari Konstantinus perusti valtakunnalle uuden pääkaupungin, Konstantinopolin. Valtakunnan länsiosankin hallintopaikka oli usein muualla, erityisesti Mediolanumissa tai Augusta Treverorumissa. Rooman senaatti piti kuitenkin arvovaltansa, vaikkakin teknisesti vain ”kaupunginhallituksena”, ja jatkoi kokoontumisiaan ainakin 500-luvulle asti. Rooman asema valtakunnan yhtenäisyyden ja mahdin symbolina ei kuitenkaan vähentynyt, joten gootti Alarikin joukkojen vuonna 410 suorittama kaupungin valtaus ja ryöstö oli suuri järkytys, samoin kuin vandaalien vuonna 455 tekemä hävitys­retki. Vuonna 476 ostrogoottien kuningas Odovakar valloitti Rooman ja teki lopun Länsi-Rooman keisarikunnasta. Keskiaika 400-luvulta alkaen Rooma on ollut kiistattomasti katolisen kristi­kunnan keskuspaikka, ja Rooman piispalla, paavilla, on ollut erityisasema koko kristi­kunnassa. Länsi-Rooman kukistumisen jälkeen ostrogootit hallitsivat kaupunkia Ravennasta. Itä-Rooma valloitti kaupungin takaisin 536, mutta 546 goottikuningas Totila valloitti sen ja aiheutti suurta tuhoa. Itäroomalainen sotapäällikkö Belisarius valloitti kaupungin jälleen takaisin, ja gootit taas 549. Belisariuksen seuraaja Narses sai viimein kaupungin 552. Gootteja seurasivat langobardien valloitukset. Rooma kuului Bysantin valtakuntaan vuoteen 751 asti. Paavi Leo III kruunasi Rooman ensimmäisen keisarin Kaarle Suuren Roomassa joulupäivänä vuonna 800. Vuonna 754 Roomasta tuli paavin hallitseman Kirkkovaltion pääkaupunki, ja sellaisena se pysyi muutamia lyhyehköjä välivaiheita lukuun ottamatta vuoteen 1870 saakka. Paavin istuin tosin sijaitsi vuosina 1325–1378 Ranskan Avignonissa, mutta silloinkin myös Rooma kuului Kirkkovaltioon. Rooman ryöstö tapahtui 1527, kun Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Kaarle V:n armeija alkoi taistella niin sanottua Cognacin liigaa vastaan ja valtasi Rooman. Ryöstössä kuoli tai pakeni noin 45 000 Rooman asukasta. Uusi aika Rooman kaupunkikuva sai monet nykyisistä tunnusmerkeistään 1500- ja 1600-luvuilla. Tunnetuin aikakauden saavutuksista on Pietarinkirkko, joka vihittiin käyttöön 1615, yli sata vuotta jatkuneiden rakennustöiden jälkeen. Paavit, kuten Julius II, palkkasivat renessanssin ja barokin merkittävimmät taiteilijat töihin Roomaan: Michelangelon, Rafaelin ja Berninin töitä näkyy eri puolilla kaupunkia. Kun Medici-suku toimi mesenaattina Firenzessä, katolinen kirkko rahoitti rakennus-, maalaus- ja kuvanveistotaidetta Roomassa. Napoleon valloitti Rooman 1800-luvun alussa ja liitti sen lyhyeksi ajaksi Ranskaan. Hänen kukistuttuaan Kirkkovaltio palautettiin paavin hallintaan, ja Rooma tuli vielä runsaaksi puoleksi vuosisadaksi sen pääkaupungiksi. Kirkkovaltio ulottui koko Italian niemimaan poikki. Kun Italia vuonna 1865 yhdistyi, siihen liitettiin alusta lähtien myös Kirkkovaltiolle siihen saakka kuulunut osa Adrianmeren rannikosta, mutta Rooma ympäristöineen jäi vielä Kirkkovaltiolle. Mutta 20. syyskuuta 1870 Italia valloitti Rooman ja liitti sen alueisiinsa ja teki siitä pian pääkaupunkinsa. Tuolloin kaupunki oli ränsistynyt ja huonosti hoidettu, muutaman sadan tuhannen asukkaan kaupunki, joka oli selvästi jäänyt kehityksessä jälkeen pohjoisen teollisuuskeskuksista Milanosta ja Torinosta. Roomalla oli toisaalta tarjottavanaan antiikkinen menneisyys ja siihen yhdistetty Italian suuruus. Kaupungissa oli noin 200 000 asukasta ja huonossa kunnossa oleva perusrakenne. Muun muassa saniteettioloja alettiin kuitenkin määrätietoisesti kohentaa ja Tiberin tulvia torjua. Jo vuoteen 1881 mennessä väkiluku olikin kasvanut noin 50 000 hengellä. Vuonna 1874 Roomaan alettiin asentaa juomavedelle tarkoitettuja julkisia vesiposteja, jotka ovat toiminnassa vieläkin. 1900-luku Paavi sai oman valtionsa Rooman kaupungissa jälleen 1929 pääministeri Benito Mussolinin kanssa tehdyn lateraanisopimuksen perusteella. Toisessa maailmansodassa Italia taisteli Mussolinin johtamana Saksan rinnalla 8.9.1943 saakka, jolloin Mussolini kukistui ja Italia teki rauhan liittoutuneiden kanssa. Tätä eivät saksalaiset hyväksyneet, vaan valtasivat Pohjois-Italian. Roomakin oli natsimiehityksessä syyskuusta 1943 alkaen, kunnes liittoutuneet valloittivat Rooman 4. kesäkuuta 1944. Natsimiehitys oli myös vainoamisten ja väkivallan aikaa, jota on kuvattu esimerkiksi Roberto Rossellinin elokuvassa Rooma – avoin kaupunki. 1970-luvun puolimaissa Roomaa riivasi vasemmistoterroristinen järjestö Punaiset prikaatit, joka esimerkiksi sieppasi ja surmasi maan entisen pääministeri Aldo Moron 1978. Nykyisenkin Rooman kaupungin tunnuksena (muun muassa vaakunassa) on antiikin Rooman valtakunnan ajalta periytyvä kirjainlyhenne S.P.Q.R.. Se tulee latinan sanoista Senatus Populus Que Romanus, suomeksi sananmukaisesti Rooman senaatti ja kansa, jolla viitattiin Rooman neuvottelevaan ja lakia säätävään valtaan. Hallinto ja politiikka Rooman paikallishallintoa johtavat pormestari ja kunnanvaltuusto, jonka kokoontumispaikka on kaupungintalo Palazzo Senatorio Capitolium-kukkulalla. Kunnallisvaaleilla valittava Rooman pormestari on yksi Italian arvovaltaisimmista poliittisista viroista. Vuonna 2021 pormestariksi valittiin Demokraattista puoluetta edustava Roberto Gualtieri. Hallintoalueet ja kaupunginosat Rooman kunta, comune speciale, on jaettu viiteentoista kuntaan, joiden nimitys on vuodesta 2001 municipio, aiemmin circoscrizione. Niiden lukumäärä ja rajat muuttuivat vuonna 2013. Municipioiden numerointi alkaa keskustasta ja kiertää myötäpäivään, siten että osat 1-10 ovat Tiber-joen etelä- ja itäpuolella, osat 11-15 joen pohjoispuolella. Rooman kantakaupunki puolestaan jaetaan 22 kaupunginosaan (rione, monikko rioni). Historialliset seitsemän kukkulaa ovat kaikki Tiberjoen itäpuolella, kolme niistä Montin kaupunginosassa. Länsipuolella ovat Pratin, Borgon ja Trasteveren kaupunginosat. Vatikaanivaltio oli osa Borgoa vuoteen 1929 asti. Trasteveressä (”toisella puolen Tiberiä”) on kapeita keskiaikaisia kujia, pienehköjä asuntoja ja paljon ravintoloita. Monet opiskelijat ja ulkomaalaiset asuvat siellä. Rionet on numeroitu 1–22 roomalaisin numeroin; nykyiset rajat ovat vuodelta 1921. Monti Trevi Colonna Campo Marzio Ponte Parione Regola Sant’Eustachio Pigna Campitelli Sant’Angelo Ripa Trastevere Borgo Esquilino Ludovisi Sallustiano Castro Pretorio Celio Testaccio San Saba Prati Talous Valtionhallinto ja ulkomaankauppa sekä palvelualat työllistävät monia kaupunkilaisia. Teollisuudenhaaroista edustettuina ovat edelleen tekstiiliteollisuus, elintarviketeollisuus, farmasian teollisuus, sekä konepaja-, paperi- ja metalliteollisuus. Myös Italian elokuvatuotanto on keskittynyt paljolti Rooman alueelle. Suurin osa Rooman suurimmista työllistäjistä toimivat palvelualoilla, ja kaupunki keskisen ja eteläisen Italian tärkein kaupankäynnin keskus. Matkailu tuo Roomaan vuosittain kymmeniä miljoonia ihmisiä Italiasta ja ulkomailta. Kaupungissa on kulttuurinähtävyyksiä, ostosmahdollisuuksia ja viihdekeskuksia. Siellä järjestetään vuosittain myös monia kansainvälisiä konferensseja ja messuja. Yhdistyneiden kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestö FAO on pitänyt päämajaansa Roomassa vuodesta 1953 alkaen. Siellä on myös Kansainvälinen maatalousrahasto IFAD, Maailman ruokaohjelma WFP, Naton oppilaitos NDC ja ICCROM. Roomassa pitää pääkonttoriaan kolme maailman sadasta suurimmasta yrityksestä: Enel, Eni ja Telecom Italia. Liikenne Roomassa on kolme lentoasemaa: Leonardo da Vincin kansainvälinen lentoasema eli Fiumicino, Ciampino ja Aeroporto dell'Urbe. Se on Italian rautateiden tärkein risteysasema. Rooman päärautatieaseman nimi on Roma Termini. Rooman metrossa (metropolitana) on kolme linjaa. Roomalaiset tiet Rooman valtakunnan ajoilta näkyvät edelleen Italian maantiekartassa, ja sanonnan mukaisesti ”kaikki tiet vievät Roomaan”: Via Appia lähtee etelän Apuliasta, Via Aurelia Ranskasta, Via Cassia Toscanasta, Via Flaminia Ariminiumista ja Via Salaria Adrianmereltä. Väestö Rooma on Italian suurin kaupunki, ja siellä asui vuoden 2022 lopussa 2 813 544 ihmistä. Väestö oli pysynyt vudoesta 2021 lähes samassa. Rooman väestönkasvu oli nopeaa 1930-luvulla ja toisen maailmansodan jälkeen, kun Italian eteläosista ja Latiumin maaseudulta muutti paljon ihmisiä kaupunkiin. Erityisen nopeaa kasvu oli 1950- ja 1960-luvuilla. Roomassa oli vuonna 1951 noin 1,96 miljoonaa asukasta, kun vuona 1967 asukkaita oli 2,61 miljoonaa. Sen jälkeen kasvu on hidastunut, kun myös Roomasta on muuttanut ihmisiä esikaupunkeihin ja nykyisen Rooman metropolikaupungin alueelle. Roomassa asui vuonna 2022 yli 385 000 ulkomaalaista. Heidän määränsä on pysynyt suhteellisen vakaana vuodesta 2012. Vuonna 2003 ulkomaalaisia oli hieman yli 200 000. Suurin ulkomaalaisryhmä on romanialaiset (yli 86 000). Filippiiniläisiä on yli 40 000, bangladeshlaisia yli 34 000 ja kiinalaisia hieman vajaa 20 000. Kulttuuri Pääkaupunkiasema vetää monia tunnettuja kulttuuritapahtumia Roomaan. Oopperatalo avattiin vuonna 1880. Monien remonttien jälkeen siihen mahtuu nykyisin 1 600 katsojaa. Siellä esitetään myös baletteja. Vuonna 2002 kaupungissa avattiin uusi musiikkipuisto lähellä vuoden 1960 olympiakylää. Tässä 20 hehtaarin kulttuurikompleksissa on kolme konserttisalia, joista suurimmat 2 700 ja 1 200 hengelle. Lisäksi puistossa on levytysstudioita ja ulkoilmakonserttiareena Keskeisiä nähtävyyksiä Roomalaisajalta Augustuksen mausoleumi, keisari Augustuksen rakennuttama mausoleumi Caracallan kylpylät, antiikin suurimmat termit Circus maximus, antiikin Rooman kilpa-ajoradoista suurin Colosseum, gladiaattoriotteluihin käytetty amfiteatteri Forum Romanum, Rooman valtakunnan poliittisen vallan keskus Pantheon, kaikkien jumalien temppeli Via Appia, Rooman tasavallan aikainen tie Kirkkoja Pietarinkirkko, joka hallitsee Rooman kaupunkikuvaa Vatikaanissa San Giovanni in Laterano, Rooman katedraali eli piispanistuin San Paolo fuori le mura, Rooman kirkoista suurin Pietarinkirkon jälkeen Santa Maria Maggiore, varhaiskristillinen basilika, jonka sisätilat ovat säilyneet hyvin Trinità dei Monti Espanjalaisten portaiden yläpäässä Aukioita ja muita ulkoilmakohteita Espanjalaiset portaat, kohtaamispaikka ja keskeinen maisemakohde Pietarinaukio, pylväiden reunustama aukio Pietarinkirkon edustalla Piazza del Popolo ja egyptiläinen obeliski Fontana di Trevi, suuri barokkisuihkulähde Piazza Navona ja Berninin suunnittelemat suihkulähteet Viktor Emanuel II:n monumentti Altare della Patria Bocca della Verità, totuuden suu Pasquino, patsas hellenistiseltä ajalta Rooma panoraamakuvassa: Koulutus Roomassa toimii useita korkeakouluja. Yliopistoista vanhin, Rooman yliopisto (Università di Roma ”La Sapienza”) perustettiin 1303. Sillä on 145 000 opiskelijaa 21 tiedekunnassa. Kaksi muuta julkista yliopistoa ovat Tor Vergata (perustettu 1982) ja Roma Tre (perustettu 1992, 40 000 opiskelijaa). Pyhän Cecilian konservatorio on maan arvostetuin musiikkikorkeakoulu. Lisäksi kaupungissa on lukuisia yksityisiä ja kirkollisia yliopistoja ja muita oppilaitoksia. Urheilu Vuonna 1960 Roomassa järjestettiin kesäolympialaiset. Roomassa toimivia jalkapalloseuroja ovat muun muassa SS Lazio, AS Roma ja AS Cisco Roma, joista kaksi ensin mainittua pelaa Italian pääsarjassa, Serie A:ssa. Kummankin pääsarjajoukkueen kotistadion on Rooman olympiastadion, Stadio Olimpico. Lentopallossa Rooman kaupunkia edustaa Roma Volley. Kaudella 2006–2007 joukkue sijoittui A1-liigassa kolmanneksi. Korkeimmalla sarjatasolla joukkue esiintyi ensimmäisen kerran kaudella 2005–2006. Kaupungin tunnetuin koripalloseura on Pallacanestro Virtus Roma, joka on voittanut seurajoukkueiden Euroopan-mestaruuden kerran historiansa aikana. Muita seuroja ovat Stella Azzurra Roma ja Italian mestaruuden neljä kertaa voittanut Società Ginnastica Roma. Lähteet Annuario statistico 2023 (PDF) Roma Capitale. Viitattu 3.6.2024. (italiaksi) Ehrlich, Blake & Foot, John & Ring, Richard R: Rome Encyclopedia Britannica. 3.6.2024. Viitattu 3.6.2024. (englanniksi) Viitteet Kirjallisuutta Syrjämaa, Taina: Constructing Unity, Living in Diversity. A Roman Decade. (Suomen tiedeakatemian toimituksia 344) Helsinki: Suomen tiedeakatemia, 2006. Aiheesta muualla Sitaatteja aiheesta Rooma Wikisitaateissa Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rooma Wikimedia Commonsissa Ylen Elävä arkisto – Rooma – ikuinen kaupunki Ylen Elävä arkisto – Via Veneto, Rooma