Firenze Keskrahvusraamatukogu

Firenze rahvusraamatukogu (itaalia Biblioteca Nazionale Centrale di Firenze, lühend BNCF) on avalik juhtiv rahvusraamatukogu Itaalias Firenzes.[a] Arno jõe ja Ratsaväelaste väljaku vahelisel alal asuv raamatukogu on Itaalia suuremaid ning täidab koos Rooma rahvusraamatukoguga keskse rahvusraamatukogu ülesandeid. Raamaturiiulite kogupikkus on 150 km, pikkus suureneb iga aastaga enam kui poolteise kilomeetri võrra. Kujunemine Raamatukogu tuumikuks sai Itaalia erudiidi ja bibliofiili Antonio Magliabechi (1633–1714) umbes 30 000 teosest koosnev kogu, mille ta pärandas tervikuna Firenze linnale. 1737. aastal andis suurhertsogi valitsus korralduse iga Firenzes trükitud teose ühe eksemplari deponeerimiseks raamatukogus, 1743. aastal laienes korraldus kõigile Toscana suurhertsogkonnas välja antud trükistele. Raamatukogu avati külastajatele 1747. aastal Biblioteca Magliabechiana ('Magliabechi raamatukogu') nime all. Järgnevatel aastatel täienesid raamatukogu fondid tänu mitmele annakule ja annetusele. Aja jooksul lisandusid sellele alates 1770. aastatest alla suruma hakatud religioossete ordude ja ühingute raamatukogud. Magliabechi raamatukogu ühendati Lotringite paleeraamatukoguga (Biblioteca palatina Lorenese). Selle oli asutanud Lotringide dünastia, kes oli pärinud võimu Firenze üle pärast Medicite väljatõrjumist linnast. Kogud ühendas Toscana suurhertsog Leopold II ja raamatukogu pidamist jätkas tema järeltulija Ferdinando III. 1861. aastal hakati seda nimetama rahvusraamatukoguks, 1885. aastal lisati nimele täiend "kesk-" (centrale). 1869. aastal omandas raamatukogu õiguse saada sundeksemplare kõigist Itaalias avaldatud trükistest (Firenze oli 1865–1871 Itaalia kuningriigi pealinn). Asukoht Raamatukogu asus algul Uffizi palee ruumides. 1935. aastal koliti raamatukogu selle praegusesse asukohta Ratsaväelaste väljakul (Piazza dei Cavalleggeri). Raamatukogukompleksi ehitamist alustati arhitekt Cesare Bazzani projekti järgi 1911. aastal, projekti täiendas hiljem Vincenzo Mazzei. Raamatukogu fondid said tugevalt kahjustada 1966. aasta 4. novembri Firenze üleujutuses, kui hoone kõrval asuv Arno jõgi tõusis üle kallaste. Vaata ka Rahvusraamatukogu Rooma Keskrahvusraamatukogu Märkus ^a Ajaloolistest iseärasustest (riigi suhteliselt hiline ühendamine) tulenevalt on Itaalias palju rahvusraamatukogusid (Firenzes, Roomas, Napolis, Milanos, Palermos jm), kuid üksnes Roomas ja Firenzes asuvad raamatukogud on keskrahvusraamatukogud (biblioteca nazionale centrale). Viited Kirjandus Guido Ratti, "Dal libro alla biblioteca. Le biblioteche italiane", Alessandria, Dell'Orso, 1993 "L'edificio della Biblioteca Nazionale di Firenze", Firenze, 1986 Franco Borsi, "L'architettura dell'unità d'Italia", Le Monnier, 1966 Mauro Cozzi, Gabriella Carapelli, "Edilizia in Toscana nel primo Novecento", Firenze, 1993 Clementina Rotondi, "La Biblioteca nazionale di Firenze dal 1861 al 1870", Firenze, 1967 Clementina Rotondi, "La Biblioteca nazionale di Firenze: dalla sua costituzione ai primi anni del '900", Firenze, 1985 Grazia Gobbi, "Itinerari di Firenze moderna", Firenze, 1987 Clementina Rotondi, "Progetti e polemiche per la nuova sede della Biblioteca Nazionale di Firenze tra la fine dell'800 e i primi anni del '900", Firenze, 1978 Carlo Cresti, "Firenze capitale mancata. Architettura e città dal piano Poggi a oggi", Milano, 1995 Välislingid Koduleht