פאלאצו סלימבני

פאלאצו סלימביני (באיטלקית: Palazzo Salimbeni), לשעבר רוקה סלימביני או קסטלרה סלימביני, הוא מבנה היסטורי במרכז סיינה, המשמש את המטה הראשי של בנק מונטה דיי פאשי די סיינה, מטה הבנק העתיק ביותר בעולם. ממוקם בפיאצה סלימביני. זהו ארמון עירוני בסגנון גותי המשויך למשפחת סוחרים עתיקה מסיינה. בנק מונטה דיי פאשי די סיינה טוען שהוא הבנק העתיק ביותר בעולם שנותר על כנו, ומקורו בשנת 1472 בעיר הטוסקנית שממנה הוא שואב את שמו. באותה תקופה, סיינה הייתה רפובליקה והמוסד הוקם כדי להציע הלוואות ל"עניים, אומללים או נזקקים". היסטוריה הארמון נבנה במאה ה-14, בהרחבת טירה של משפחת סלימביני מהמאה ה-12 או ה-13, הנשענת על חומות מימי הביניים ליד כנסיית סן דונאטו. בחלק האחורי של הארמון נמצאים השרידים הבולטים ביותר של בנייתו מימי הביניים. עדיין קיימים: אחד משני המגדלים העתיקים והפונדאקו די סלימביני המקורי. בשנת 1419 הוא הוחרם על ידי הרפובליקה הסיינזית והפך, בחלקו, לבית מכס המלח ולמשרד גביית המיסים. משנת 1472 שימש גם כמטה של מונטה פיו (Monte di Pietà), שהוקם כדי לשים קץ לתופעה הנפוצה של ריבית נשך. ב-1866 שולב המונטה פיו במוסד אחר, המונטה דיי פאשי (כלומר, המרעה), שהעניק הלוואות תוך שהוא מבטיח את פעולותיו בהכנסות השנתיות מהמרעה של מארמה, שנשלט על ידי נכסי המדינה הסיינזית. בשנת 1866 נרכש הארמון על ידי מונטה דיי פאשי (Monte dei Paschi), שהפך אותו למטה המרכזי שלו. הוא שופץ בסגנון נאו-גותי החל משנת 1877, על ידי ג'וזפה פרטיני, שהרס כמה מבנים והגביה אחרים. הוסיף מבנים וקישוטים בסגנון עתיק, בהשראת פאלאצו פובליקו בסיינה. במאה ה-20 בוצעה שיפוץ נוסף על ידי קרלו אריוטי וויטוריו מריאני, כאשר גם הארמונות הצדדיים של הכיכר שופצו וקיבלו את המראה הנוכחי שלהם. ב-1959 החליט בנק מונטה דיי פאשי די סיינה (Monte dei Paschi di Siena) לשנות את המבנה ההיסטורי של משרדיו, ואף שקל להקים בניין חדש ב-Lizza, אליו יועברו חלק מהשירותים. על פיירלואיג'י ספדוליני הוטל על פרויקט השיפוץ והארגון הכללי, במסגרתו הפנה פניו לכיכר עם פסל של דמות דתית מקומית, סאלוסטיו בנדיני, משנת 1882. הקשר עירוני פאלאצו סלימביני ממוקם בפיאצה סלימביני. הפיאצה גובלת מצד אחד ברחוב המפורסם ויה בנקי די סופרה, המהווה גם את דרך הגישה היחידה אליה. בצד הנגדי נמצא ארמון סלימבני, ובצד שמאל וימין נמצאים, בהתאמה, ארמון טנטוצ'י, שתוכנן במקור באמצע המאה ה-16 על ידי ריצ'יו, וארמון ספנוצ'י, שתוכנן במקור במאה ה-15 (1470) על ידי ג'וליאנו דה מאיאנו. שלושת הארמונות שופצו ושוחזרו במאה ה-19 על ידי ג'וזפה פרטיני, שהעניק לכיכר כולה את המראה הנוכחי שלה. במרכז הכיכר ניצב פסלו של סאלוסטיו בנדיני, יצירתו של טיטו סרוקי משנת 1882. אדריכלות הבניין הוא בסגנון גותי סייני. השיפוצים שנערכו במאה ה-19 וה-20 בסגנון נאו-גותי ניסו לשחזר את הסגנון של סיינה במאה ה-14, עם חלונות תלת-כנפיים תחת קשתות מחודדות, חרכי ירי בחלק העליון ושורת קשתות עיוורות מתחתיה, כולם אלמנטים המזכירים את אלה של בניין העירייה של סיינה מהמאה ה-14. החזית האחורית של הבניין, שאליה ניתן להגיע מ-via dell'Abbadia, עשויה מלבנים וצמודה לשני מגדלים אדירים. פרטי ההתערבות של ספדוליני תכנון הפרויקט לווה, נדון ואושר באופן קבוע על ידי הוועדה בראשותו של רנוצ'ו ביאנקי בנדינלי והמפקח המקומי, וקדם לו מחקר ארכיוני מדוקדק (שנערך על ידי האדריכל ג'ובאני פדלינו) ובדיקות של הקירות והיסודות: ספדוליני התמקד במיוחד בחלל המדרגות המרכזי, בחדרים החדשים של חדר הלימוד ומרכז הכנסים, ובשינוי חזיתות המבנה הפונות לחצר המכס. הפרויקט והבנייה התנהלו בשלבים נפרדים ועוקבים: השלב הראשון כלל בניית גרם מדרגות חדש (בנקודת המפגש בין ארמון Spannocchi, המחסן והארמון Salimbeni) המחבר בין משרדים שונים, והצריך הריסת כמה מבנים ויצירת מנהרה תת-קרקעית (המחברת בין הסניף החדש לאוצר) ששימשה לשיקום יסודות המחסן. הפעולה השנייה, לכיוון החצר, כללה הריסת הסניף הישן בסגנון נאו-גותי וחשיפת החצר הפונה לעבר הטירה העתיקה לכיוון העמק: כך התגלו החזית הישנה והקשתות של הגלריה, המכונה גלריית פרוצי. השלב השלישי עסק בשיפוץ מוחלט של בניין סלימבני, שבמסגרתו עוצבה חזית חדשה מלבנים ושופצו פנים המחסן העתיק והאולם הגדול בכניסה. השלב האחרון, שהיה החשוב ביותר מבחינה תכנונית, עסק בחשיפת המגדל העתיק של משפחת סלימבני, אליו הוצמדה גרם מדרגות לולייני חדש מבטון מזוין. העבודות הסתיימו בסוף שנות השבעים עם שיקום כנסיית סן דונאטו, שהוסבה לאולם כנסים ולחלל מוזיאלי של גלריית הציורים של מונטה דיי פאשי. באשר לפנים המבנה, בקומה הראשונה התמקד ספדוליני בעבודות שיקום, שהובילו במקרים מסוימים לשיפוץ מלא של כמה חללים (ראו גלריית Peruzzi). באשר לייעוד המבנה, בארמונות Tantucci, Spannocchi ו-Ranieri Salimbeni שוכנים המשרדים וההנהלה הכללית, ואילו בחלק המרכזי ובמבצר שוכנים חדרי הייצוג עם האולם הגדול של המבצר עצמו לכנסים וועידות, אולם הנשק כארכיון היסטורי, גלריית Peruzzi כמעברים סתומים של אולם ה-Deputazione והנשיאות, המחסן ככניסה והחלק שמאחורי המחסן כגלריה לאמנות. גלריית אמנות אוספי האמנות של הבנק מתמחים באמנות סיינה וכוללים יצירות של פייטרו לורנצטי, סאסטטה, ג'אקומו דלה קוורצ'ה, סאנו די פייטרו, דומניקו בקאפומי, ברתולומאו נרוני, פרנצ'סקו ואני, רוטיליו מנטי, רוסטיצ'ינו, ברנרדינו מיי ואלסנדרו פרנקי. ארכיון היסטורי בארמון סלימביני נמצא גם הארכיון ההיסטורי של מונטה דיי פאשי, המכיל מסמכים, חותמות, ספרי הנהלת חשבונות ועוד. מקורות F. Gurrieri, ed. (1988). La sede storica del Monte dei Paschi. Siena. pp. 167–189. קישורים חיצוניים