מגארה היבלאה

מגארה היבלאה (ביוונית עתיקה: Μέγαρα Ὑβλαία) הייתה מושבה יוונית קדומה בסיציליה, סמוך לעיר אוגוסטה שבמזרח האי, כ-20–22 קילומטרים מצפון־מערב לסירקוזה. העיר השתייכה למרחב התרבותי של יוון הגדולה, כלומר אזורי ההתיישבות היוונית בדרום איטליה ובסיציליה. האתר הארכאולוגי של מגארה היבלאה נחשב לאחד האתרים החשובים ביותר לחקר ראשית ההתיישבות היוונית במערב הים התיכון, בעיקר בזכות השתמרות חלקים נרחבים מהתוכנית העירונית הארכאית, ובהם האגורה, רחובות, בתי מגורים, ביצורים, אזורי פולחן ונקרופוליסים. על פי המסורת שמוסר תוקידידס, מגארה היבלאה נוסדה בידי מתיישבים ממגארה שביוון, בהנהגת לאמיס. לאחר כמה ניסיונות התיישבות קודמים באזור מזרח סיציליה, קיבלו המתיישבים מקום מאת היבלון, שליט מקומי מהסיקולים, וממנו נגזר כנראה שם העיר "היבלאה". העיר התקיימה כיישוב יווני עצמאי במשך כ־245 שנה, עד שנכבשה והוחרבה בידי ג'לון, טיראן סירקוזה, בראשית המאה ה-5 לפנה"ס. שם וזיהוי שם העיר משלב את שם עיר האם, מגארה, עם הכינוי "היבלאה". בספרות העתיקה הופיעו בסיציליה כמה מקומות בשם היבלה או היבלאה, ולכן קיימת לעיתים אי־בהירות בזיהוי המקומות המוזכרים אצל סופרים עתיקים. מגארה היבלאה זוהתה בדרך כלל עם האתר הארכאולוגי שבקרבת אוגוסטה, באזור מפרץ טבעי בחוף המזרחי של סיציליה. השם "היבלאה" נקשר במסורת העתיקה להיבלון, מנהיג סיקולי מקומי שמסר למתיישבים היוונים את המקום שבו ייסדו לבסוף את העיר. ייתכן גם שהשם קשור למסורות מקומיות או דתיות רחבות יותר בסיציליה, שבהן הופיעו שמות דומים לאתרים שונים. מיקום גאוגרפי האתר שוכן בחוף המזרחי של סיציליה, מצפון לסירקוזה וליד העיר המודרנית אוגוסטה. מיקומו היה בעל חשיבות אסטרטגית וכלכלית: הוא שלט על אזור חוף נוח יחסית, בקרבת נתיבי שיט של הים התיכון, ובמרחק לא רב ממרכזים יווניים חשובים אחרים באי. הקרבה לסירקוזה הייתה גורם מרכזי בתולדות העיר. מצד אחד, היא אפשרה קשרים מסחריים ותרבותיים עם אחד המרכזים הגדולים של סיציליה היוונית; מצד אחר, היא הפכה את מגארה היבלאה לפגיעה מול התפשטות כוחה של סירקוזה. ייסוד העיר המקור העיקרי לתיאור ייסוד מגארה היבלאה הוא תוקידידס. לפי תיאורו, המתיישבים ממגארה הגיעו לסיציליה בערך בתקופה שבה נוסדה לאונטיני בידי מתיישבים כלקידיים. תחילה התיישבו באזור טרוטילון, אחר כך שהו זמן־מה בלאונטיני, ומשם גורשו. לאחר מכן ייסדו את תפסוס, ולאחר מות לאמיס עברו למקום שנקרא לאחר מכן מגארה היבלאה. הכרונולוגיה המדויקת של ייסוד העיר שנויה במחלוקת. מקורות שונים מציעים תאריכים שונים, אך בדרך כלל מקובל למקם את ייסודה במחצית השנייה של המאה ה-8 לפנה"ס, סביב 728–726 לפנה"ס. אתר הפארק הארכאולוגי של לאונטינוי ומגארה מתאר את מגארה היבלאה כאחת המושבות היווניות הקדומות ביותר בסיציליה, לצד לאונטיני. היחסים עם האוכלוסייה המקומית סיפור הייסוד של מגארה היבלאה חשוב במיוחד משום שהוא מציג קשר בין מתיישבים יוונים לבין שליט מקומי סיקולי. לפי המסורת, היבלון העניק למתיישבים את המקום שבו התיישבו. אין לדעת עד כמה הסיפור משקף אירוע היסטורי מדויק, אך הוא מלמד על האופן שבו היוונים הסבירו את התיישבותם בסיציליה: לא רק ככיבוש, אלא גם כתוצאה של הסכמה או ברית עם גורמים מקומיים. הקשר בין יוונים לסיקולים בסיציליה היה מורכב. במקומות מסוימים התקיימו יחסי מסחר, נישואין, השפעה תרבותית ושיתוף פעולה; במקומות אחרים התחוללו עימותים, דחיקה של אוכלוסיות מקומיות או השתלטות אלימה על קרקעות. מגארה היבלאה היא דוגמה חשובה למפגש מוקדם בין שתי החברות. התפתחות עירונית מגארה היבלאה נודעת במיוחד בזכות תכנונה העירוני. החפירות באתר חשפו תוכנית רחובות סדורה יחסית, אזור ציבורי מרכזי, מבני מגורים, חנויות, אזורי פולחן וחומות. כבר במאה ה־7 לפנה"ס התפתחה בעיר אגורה, ולצידה מבנים ציבוריים כגון סטואות ומקדשים. מחקרי החפירה החדשים מדגישים כי האתר הוא נקודת ייחוס מרכזית בחקר הקולוניזציה היוונית במערב, משום שהוא אחד היישובים הארכאיים הראשונים שבהם נחקרו יחד גם המרכז העירוני וגם אזורי הקבורה שסביבו. פרויקט MEGA, שהחל מחדש במאה ה-21 בשיתוף École française de Rome, Aix-Marseille Université ורשויות העתיקות של סיציליה, חוקר בין היתר את התפתחות מערך הרחובות, אזורי המגורים והיחס בין העיר הארכאית לבין שימושים מאוחרים יותר באתר. האגורה והמרחב הציבורי האגורה של מגארה היבלאה היא מהמאפיינים החשובים ביותר באתר. היא מאפשרת לחוקרים לבחון את ראשית התכנון העירוני במושבות היווניות של סיציליה ואת המעבר מיישוב מתיישבים ראשוני לעיר יוונית בעלת מוסדות ציבוריים. האגורה שימשה ככל הנראה מקום מפגש, מסחר, טקסים ופעילות פוליטית. סביבה נמצאו מבנים ציבוריים ודתיים, והרחובות הסמוכים לה מלמדים על חלוקה מתוכננת של המרחב העירוני. חשיבותה של מגארה היבלאה במחקר נובעת בין השאר מכך שהעיר הארכאית לא המשיכה להתפתח ברציפות כעיר גדולה לאחר חורבנה במאה ה־5 לפנה"ס, ולכן חלק מהמרקם הקדום השתמר יחסית היטב. הקמת סלינוס כמאה שנה לאחר ייסודה, שלחה מגארה היבלאה מתיישבים להקמת מושבה חדשה במערב סיציליה: סלינוס, או סלינונטה. העיר־הבת הפכה לימים לאחת הערים היווניות החשובות והעשירות בסיציליה המערבית, ואף עלתה בעוצמתה על עיר האם. הקמת סלינוס מעידה שמגארה היבלאה הגיעה בתקופתה הארכאית לרמה של יציבות, ארגון ומשאבים שאפשרו לה להוציא מתיישבים אל קצהו האחר של האי. בכך השתלבה העיר בתהליך הרחב של התפשטות המושבות היווניות במערב הים התיכון. חורבן העיר בידי ג'לון בסביבות 483 לפנה"ס כבש ג'לון, טיראן סירקוזה, את מגארה היבלאה לאחר מצור. הרודוטוס מספר כי לאחר כניעת העיר העביר ג'לון את האזרחים העשירים והנכבדים לסירקוזה והעניק להם אזרחות, ואילו את פשוטי העם מכר לעבדות מחוץ לסיציליה. החורבן סימן את סופה של מגארה היבלאה כעיר עצמאית. תוקידידס מציין כי העיר התקיימה במשך 245 שנה לפני שגורשה אוכלוסייתה בידי ג'לון. לאחר מכן לא שבה העיר למעמדה הקודם, אם כי האתר עצמו לא נעלם לחלוטין מההיסטוריה. האתר בתקופת המלחמה הפלופונסית במהלך מסע המלחמה האתונאי לסיציליה בשנים 415–413 לפנה"ס נזכר אזור מגארה היבלאה כמקום בעל חשיבות אסטרטגית אפשרית. המצביא האתונאי לאמאכוס הציע להשתמש במקום כבסיס ימי עבור הצי האתונאי, אך הצעתו לא התקבלה. בהמשך ביצרו הסירקוזאים את המקום. האזכור מלמד כי גם לאחר חורבן העיר, האתר שמר על חשיבות גאוגרפית וצבאית. מיקומו על החוף, מצפון לסירקוזה ובקרבת מפרץ טבעי, הפך אותו לנקודה בעלת פוטנציאל אסטרטגי. יישוב מחדש בתקופה ההלניסטית והרומית במאות ה־4 וה־3 לפנה"ס התחדש היישוב באתר, אך בהיקף קטן יותר מזה של העיר הארכאית. היישוב ההלניסטי נבנה בחלקו על גבי השרידים הקדומים, ולעיתים השתמש מחדש במרכיבים של העיר הארכאית, לרבות תוואי החומה ואזורים ציבוריים. בשנת 213 לפנה"ס, במהלך המלחמה הפונית השנייה, עברה מגארה היבלאה לשליטת הרפובליקה הרומית. בתקופה הרומית המשיך להתקיים במקום יישוב מצומצם יותר, בעל אופי כפרי בחלקו. שרידים מהתקופה הרומית נמצאו מעל שכבות קדומות יותר, דבר המלמד על שימוש חוזר במרחב העירוני גם לאחר ירידת חשיבותה של העיר היוונית. שרידים ארכאולוגיים החפירות במגארה היבלאה החלו כבר בסוף המאה ה-19. בשנת 1891 נערכו חפירות שחשפו חלקים מחומת העיר המערבית, נקרופוליס גדול, וממצאים הקשורים למקדשים ולחיי היומיום. מאז אמצע המאה ה־20 מילאו משלחות צרפתיות, בשיתוף רשויות העתיקות של סירקוזה, תפקיד מרכזי בחקר האתר. באתר נחשפו: חלקים מהעיר הארכאית; רחובות ותוכנית עירונית סדורה; האגורה וסביבתה; שרידי מקדשים וסטואות; חומות וביצורים; בתי מגורים וחנויות; נקרופוליסים ובהם מאות רבות של קברים; שרידים מהתקופה ההלניסטית והרומית; עדויות פרהיסטוריות, ובהן שרידים נאוליתיים שזוהו באזור בידי פאולו אורסי. חשיבות מחקרית מגארה היבלאה חשובה במיוחד לחקר שלושה נושאים מרכזיים: הקולוניזציה היוונית, התכנון העירוני הקדום, והמפגש בין יוונים לאוכלוסיות מקומיות בסיציליה. בניגוד לערים יווניות רבות שהמשיכו להתפתח לאורך מאות שנים, מגארה היבלאה איבדה את מעמדה המרכזי כבר בראשית המאה ה-5 לפנה"ס. דווקא משום כך השתמרו בה שכבות קדומות באופן המאפשר לחוקרים לבחון את מבנה העיר הארכאית ואת תהליכי התפתחותה הראשונים. האתר מספק אפוא תמונה נדירה של מושבה יוונית מהדור הראשון במערב. המחקר המודרני באתר עוסק גם בשאלות של תכנון עירוני הדרגתי: האם העיר תוכננה מראש בתבנית קבועה, או שמערך הרחובות והאזור הציבורי התפתחו בשלבים? ממצאי החפירות החדשות מציעים כי התפתחות העיר הייתה מורכבת, וכללה גידול הדרגתי של המרחב העירוני והרחבתו אל אזורים חדשים. האתר כיום כיום מגארה היבלאה היא אתר ארכאולוגי פתוח לציבור, בניהול רשויות התרבות של מחוז סיציליה. האתר שוכן באזור שבו ניכרת גם נוכחות תעשייתית מודרנית, ובשל כך הוא משמש דוגמה למתח שבין שימור מורשת עתיקה לבין פיתוח מודרני. המבקר באתר יכול לראות את שרידי הרחובות, מבני המגורים, אזור האגורה, חלקים מהחומות ושרידים מתקופות שונות. אף שהעיר אינה שמורה במונומנטים גבוהים ומרשימים כמו מקדשים שלמים או תיאטראות גדולים, חשיבותה נעוצה דווקא בקריאת התוכנית העירונית וביכולת להבין כיצד נבנתה מושבה יוונית צעירה במאה ה-8 וה-7 לפנה"ס. קישורים חיצוניים הערות שוליים