Curzio Malaparte

Curzio Malaparte, pravim imenom Kurt Erich Suckert (Prato, 9. lipnja 1898. – Rim, 19. srpnja 1957.), bio je talijanski književnik i publicist. Biografija Sin Nijemca koji je upravljao tvornicom tekstila u Toskani i majke Talijanke, sudjelovao je 1915. – 1918. u Prvome svjetskom ratu kao časnik u alpinskim postrojbama. Dobio je više odlikovanja. Sudjelovao je u Mussolinijevom "Maršu na Rim" 1922. godine. Kao pripadnik vodećega kruga Fašističke stranke pokreće, 1924. godine, časopis La Conquista dello Stato ("Osvajanje Države") i uređuje nekoliko drugih novina nacionalnog značaja. Godine 1918. započinje pisati kao novinar. Od 1925. godine bira ime "Malaparte", kao igru riječi prema slavnom prezimenu "Bonaparte". Dok "B(u)onaparte" znači na talijanskom jeziku "Dobra strana", "Malaparte" znači "Loša strana". Godine 1931. u članku "Umijeće državnoga udara" napada istodobno i Hitlera, i Mussolinija. Biva zatvoren i potom upućen u egzil na talijanski otok Lipari i potom Capri. Ondje 1937. godine projektira slavnu "Kuću Malaparte" (Casa Malaparte), luksuznu vilu na visokoj hridi, koju arhitekti cijene kao jedan od najboljih primjera talijanske arhitekture XX. stoljeća. Malaparte je odbio suradnju arhitekata, i podigao kuću uz pomoć lokalnog klesara Adolfa Amitrana. Godine 1938. dobio je dopuštenje za napustiti Capri – na osobnu intervenciju Mussolinijevog zeta i ministra vanjskih poslova Galeazza Ciana. Potom mu je bilo dopušteno nastaviti pisati i objavljivati - što je u totalitarnoj fašističkoj državi bilo moguće samo uz odobrenje vlasti. Objavljivao je u razdoblju od 1938. do 1944. godine seriju autobiografskih djela u maniri fantastičnog realizma; od 1941. godine piše kao ratni dopisnik (iz Ukrajine i Rusije, uglavnom) za Corriere della Sera. Od studenoga 1943. do ožujka 1946. godine radio je za Visoko zapovjedništvo snaga SAD-a u Italiji, kao službenik za odnose sa civilima. Često je mjenjao simpatije i stavove, pa od republikanaca postaje nacionalist, od fašista antifašist i ljevičar (nakon II. svjetskog rata postaje član Talijanske komunističke partije), a na kraju slavitelj kineskog (maoističkog) puta. Umro je u Rimu 1957. godine, od raka pluća. Književno stvaralaštvo Okušao se u gotovo svim književnim vrstama, ali je najizvrsniji u lirskoj i angažiranoj pripovijedačkoj prozi (Prokleti Toskanci), te polu-autobiografskim romanima o Drugome svjetskom ratu (Kaputt, Koža). Potonji je zbog svog sadržaja izazvao bijes Katoličke crkve i došao na Index librorurm prohibitorum. Njegova zadnja za života objavljena knjiga, Prokleti Toskanci je iz 1956. godine. Knjiga predstavlja napad na srednje i bogate slojeve iz Toskane, miljea iz kojega je i sam poniknuo. Djela Viva Caporetto!, 1921. Tecnica del colpo di Stato, 1931. Donna Come Me, 1940. The Volga Rises in Europe, 1943. Kaputt, 1944. La Pelle, 1949. Du Côté de chez Proust, 1951. Maledetti toscani, 1956. Posmrtno: Benedetti italiani, 1961. Kuća Malaparte Kuća Malaparte na Capriju: književnik C. Malaparte zapamćen je i kao autor jedne od najljepših vila u povijesti talijanske arhitekture. Kuću je utjecajni fašistički (poslije: komunistički) književnik sagradio dok je bio od svojih partijskih kolega upućen u egzil (1931.-1938.). Prvotne planove za kuću napravio je poznati talijanski arhitekt Adalberto Libera ali ih je Malaparte odbacio u korist njegove vlastite vizije. Kuća je danas u vlasništvu Malaparteovih nasljednika a može se vidjeti i u Jean-Luc Godardovom filmu Prezir, iz 1963. godine, gdje se glumica Brigitte Bardot sunča na krovu. Izvori