Herculaneum

Herculaneum (lat.; m.kreik. Ἡρκουλάνεον, Hērkūlaneon) oli antiikin aikainen kaupunki Campaniassa Italiassa. Se sijaitsi nykyisen Ercolanon kaupungin paikalla. Herculaneumia hallitsivat ennen roomalaisvaltaa vuoroin oskit, etruskit, pelasgit ja samnilaiset. Kaupunki siirtyi Rooman hallintaan liittolaissodan myötä. Se omaksui latinankielisen ja roomalaisen hallintotavan, ja siitä tuli roomalaisten rauhallinen vapaa-ajanviettopaikka. Kaupungissa oli monenlaisia rakennuksia suurista huviloista kerrostaloihin sekä teatteri, palaestra, forum ja basilika. Lähellä merenrantaa oli roomalainen kylpylä. Tunnetuimpia kohteita on niin kutsuttu Papyrusten huvila, josta on löydetty suuri kokoelma hiiltyneitä papyruksia, Herculaneumin papyrukset. Herculaneum hautautui Pompejin tavoin Vesuviuksen purkauksessa vuonna 79. Kaupungin löytäminen on tehnyt sen nimen nykyajalla paljon tunnetummaksi kuin se oli antiikin aikoina, jolloin se ei koskaan noussut erityisen merkittäväksi. Herculaneumin arkeologinen alue on osa Unescon maailmanperintökohdetta Pompejin, Herculaneumin ja Torre Annunziatan arkeologiset alueet. Maantiede Herculaneumin kaupunki sijaitsi Campaniassa Cumaenlahden (Sinus Cumanus, nyk. Napolinlahti) rannalla ja Vesuvius-vuoren juurella, noin kahdeksan kilometriä itäkaakkoon Neapoliista ja länsiluoteeseen Pompejista. Historioitsija Sisenna kuvaa eräässä Noniuksen säilyttämässä fragmentissa kaupungin sijainneen korkealla paikalla lähellä merta kahden joen välissä. Se oli rakennettu pengerretylle rinteelle vanhoista tulivuorenpurkauksista syntyneiden laavavirtojen ja tuhkakerrosten päälle. Kaupungin sijainti oli edullinen. Se kukoisti itseään suurempien Neapoliin ja Pompejin välisen rannikkotien välietappina. Sen satamat kuuluivat tämän rannikkoreitin parhaisiin. Seudun maaperä oli viljavaa ja tuffi hyvää rakennusmateriaalia. Vesi saatiin ympäröineistä joista. Strabon kuvasi kaupungin paikan erityisen terveelliseksi, mikä oli seurausta siitä, että se oli rakennettu ulkonevalle niemekkeelle lievästi kohoavalle paikalle. Kaupungilla ei kuitenkaan ollut tilaa kasvaa sisämaahan. Koko tämä rannikkokaistale on kokenut huomattavia muutoksia antiikin ajoista vulkaanisen toiminnan seurauksena. Maanpinnan keskimääräinen taso on noussut noin 15 metriä. Niemen kärjen, jolla muinainen kaupunki sijaitsi, sanotaan olevan lähes 30 metriä nykyisen rantaviivan sisäpuolella; ja muissa kohdissa ero on vielä huomattavampi. Rannikolla Herculaneumin lähellä sijaitsi Plinius nuoremman mainitsema Retina, joka vaikuttaa toimineen Herculaneumin satamana. Sen nimi oli säilynyt nykyisen Ercolanon aikaisemmassa nimessä Resina. Columellan mukaan Herculaneumilla oli suolatehtaita, joita hän kutsuu nimellä Salinae Herculeae, rannikolla itään päin, välittömästi Pompejin alueen vieressä. Rannikolla Herculaneumin ja Pompejin välissä sijaitsi Oplontiksen kaupunki, joka mainitaan Tabula Peutingerianassa. Historia Varhaishistoria Antiikin aikana Herculaneumia pidettiin suhteellisen vanhana kaupunkina. Dionysios Halikarnassoslaisen kirjaaman kreikkalaisen perinteen mukaan sen katsottiin olleen Herakleen eli roomalaisittain Herculeen perustama hänen ollessaan paluumatkalla Iberiasta, ja Herakleen antaneen sille oman nimensä. Siksi Ovidius kutsuu sitä nimellä ”Herculea urbs”. Tämä myytti on kuitenkin epäilemättä pelkkä johtopäätös kaupungin nimestä itsestään, eikä ole mitään varmaa tietoa siitä, että paikalla olisi historiallisella ajalla koskaan ollut kreikkalaista siirtokuntaa. Kaupungin kreikkalaisperäisen nimen ja sen säännöllisen asemakaavan perusteella sen perustajiksi on kuitenkin arveltu Neapoliin siirtokunnan kreikkalaisia 500- tai 400-luvulla eaa. Ainakin on todennäköistä, että kaupunki sai huomattavan määrän kreikkalaista väestöä naapureinaan olleista kreikkalaiskaupungeista Neapoliista ja Kymestä; eikä ole epäilystäkään siitä, että kreikkalaiset vaikutteet olivat levinneet sen asukkaiden tapoihin ja instituutioihin, kuten koko tähän osaan Campaniaa. Varhaisin antiikin kirjailija, joka mainitsee kaupungin, on Theofrastos 400-luvulla eaa. Strabonin kuvaus kaupungin varhaisista vaiheista on sekava; hän kertoo, että kaupunkia asuttivat ensin (samoin kuin Pompejia) oskit, myöhemmin tyrrheenit eli etruskit sekä pelasgit, ja tämän jälkeen samnilaiset. On epävarmaa, tarkoittaako hän tässä tyrrheeneillä varsinaisesti etruskeja vai käyttääkö hän kahta nimeä, tyrrheenit ja pelasgit, lähes synonyymeinä; mutta vaikuttaa todennäköiseltä, että Herculaneum saattoi olla jonakin aikana pelasgilainen asutus, ja että sen väestö ennen samnilaisvalloitusta oli osittain pelasgilaista ja osittain oskilaisperäistä. Sen nimi ja siihen liittyvä Herakles-legenda saattoivat näin ollen olla alun perin pelasgilaisia, ja myöhemmin kreikkalaiset omaksuivat ne. Herculaneum tuli muun Campanian tavoin samnilaisten valtaan viimeistään 300-luvulla eaa. Kyseisellä vuosisadalla se kuului Nucerian johtamaan samnilaiseen kaupunkiliittoon, joka solmi vuosisadan lopulle liiton Rooman kanssa. Muutoin sen vaiheista tiedetään vain vähän ennen sen tuloa kokonaan Rooman valtaan. Roomalaisaika Tasavallan ja varhainen keisariaika Siitä, milloin Herculaneum tuli Rooman alaisuuteen, ei ole tarkempaa tietoa; sillä Liviuksen mainitsema Herculaneum, jonka konsuli Carvilius valloitti samnilaisilta vuonna 293 eaa., on tulkittu toiseksi saman nimiseksi kaupungiksi, joka sijaitsi Samniumin sisäosissa, vaikka sen tarkempaa sijaintia ei tunneta. Ainoa kerta, jolloin Herculaneum mainitaan historiallisten tapahtumien yhteydessä ennen tuhoaan, on liittolaissodassa, jolloin se nousi aseisiin roomalaisia vastaan, mutta Sullan legaatti Titus Didius piiritti ja valtasi sen, mukanaan Minatius Magiuksen johtama Hirpinian legioona. Näin kaupunki siirtyi samnilaisilta roomalaisten valtaan. On oletettu, että Sulla olisi myöhemmin perustanut Herculaneumiin roomalaisen colonian eli sotilassiirtokunnan Pompejin tavoin, mutta tästä ei ole todisteita. Näyttää kuitenkin varmalta, että kyseessä oli tuohon aikaan melko merkittävä paikka: sillä oli municipiumin oikeudet ja se vaikuttaa olleen hyvin linnoitettu, mistä syystä Strabon nimittää sitä linnoitukseksi (φρουρίον, frūrion). Herculaneumin miespuoliset asukkaat saivat Rooman kansalaisuuden. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä Herculanensis. Kun kauniin Cumaenlahden rannat tulivat roomalaisten suuresti suosimiksi, moni heistä asettui Herculaneumiin tai sen välittömään läheisyyteen, ja se oli suosittu lomanviettopaikka. Sen sijaan siellä ei ole juuri merkkejä laajasta kaupankäynnistä. Tässä Herculaneum eroaa luonteeltaan Pompejista, joka oli enemmän kauppakaupunki. Kaupungin vauraus käy kuitenkin hyvin ilmi kaivauslöydöistä; mutta vaikka Pomponius Mela, Florus ja Plinius vanhempi mainitsevat sen Campanian rannikkokaupunkien joukossa, on selvää, että se ei koskaan noussut samalle tasolle kuin tuon vauraan alueen kukoistavimmat ja loisteliaimmat kaupungit. Herculaneumin asukasluvuksi on arvioitu noin 5 000 henkeä. Tästä miespuolisia kansalaisia oli noin 2 000 henkeä. Neron hallituskaudella vuonna 62 jaa. Herculaneum kärsi pahoin maanjäristyksestä, joka tuhosi suuren osan kaupungista ja vahingoitti vakavasti jäljelle jääneitä rakennuksia. Tämä oli sama maanjäristys, joka oli lähellä tuhota koko Pompejin. Vesuviuksen purkaus Kuusitoista vuotta myöhemmin eli vuonna 79 jaa., Tituksen hallituskaudella, Herculaneumia kohtasi vielä vakavampi onnettomuus: tuona vuonna tapahtunut kuuluisa Vesuviuksen purkaus hautasi sen, samoin kuin Pompejin, Stabiaen ja Oplontiksen, valtavien tuhka-, hohkakivi- ja vulkaanisen hiekan kerrostumien alle, joita vuori syöksi esiin. Purkaus tapahtui keisari Tituksen hallintokaudella. Sen alkamispäiväksi mainitaan yleensä 24. elokuuta, mikä perustuu Plinius nuoremman silminnäkijäkertomukseen hänen Kirjeissään. Joidenkin tutkijoiden mielestä purkaus olisi kuitenkin tapahtunut vasta loka–marraskuussa. Vuonna 2022 monitieteellinen tutkijaryhmä tuli tulokseen, että purkaus olisi alkanut 24. lokakuuta. Herculaneum, joka sijaitsi aivan tulivuoren juurella, oli sijaintinsa vuoksi luonnollisesti ensimmäinen, joka kärsi katastrofista; ja tämä käy ilmi Plinius nuoremman kuuluisasta kirjeestä, jossa hän kuvaa onnettomuutta, vaikkakaan ei ainitse Herculaneumia eikä Pompejia nimeltä. Retina, jossa Plinius vanhempi ensin yritti nousta maihin mutta minkä tulivuorenpurkauksen voimakkuus esti, sijaitsi aivan Herculaneumin läheisyydessä. Lopulta Herculaneum jäi kuuman purkauspilven alle, ja se tappoi kaupunkiin jääneet asukkaat välittömästi. Vesuviuksen läheisyys vaikutti siihen, että Herculaneumin päälle kertynyt aine muodostui tiiviimmäksi ja kiinteämmäksi kerrokseksi kuin Pompejin peittänyt materiaali, vaikka onkin virheellistä luulla, kuten usein on virheellisesti sanottu, että Herculaneum olisi hautautunut laavavirran alle. Aine, jonka alle kaupunki on hautautunut, koostuu kertyneestä hiekasta ja tuhkasta, mutta on osittain kovettunut veden vaikutuksesta, jota usein purkautuu suuria määriä tulivuorenpurkauksen aikana. Tämä mutavyöry jähmettyi ajan kuluessa tiiviiksi kerrokseksi, jonka koostumus muistuttaa tuffia. Vaikka rakennukset vaurioituivat pahasti, orgaaninen aines, erityisesti puu, säilyi, minkä vuoksi Herculaneumin kaivaukset ovat ainutlaatuiset tältä osin. Myöhempi antiikki Herculaneumille aiheutunut tuho oli niin täydellinen, ettei sen palauttamiseen tai uudelleenrakentamiseen voitu ryhtyä. Näyttää kuitenkin siltä, että pieni väestö asettui vähitellen uudelleen sille paikalle, johon kaupunki oli hautautunut, ja tästä syystä Herculaneumin nimi esiintyy jälleen 400-luvulla Tabula Peutingerianassa. Tämän myöhemmän asutuksen arvellaan tuhoutuneen Vesuviuksen purkauksessa vuonna 472 jaa. Kaupungin nimi ei esiinny enää tämän jälkeen. Löytäminen ja tutkimus Vaikka antiikin lähteet sijoittavat Herculaneumin selvästi rannikolle Neapoliin ja Pompejin välille, Vesuviuksen juurelle, sen tarkka sijainti pysyi pitkään tuntemattomana: Esimerkiksi Philipp Clüver sijoitti sen nykyiseen Torre del Grecoon, noin kolme kilometriä liian kauas kaakkoon. Kaupungin teatterin jäänteiden kerrotaan löytyneen sattumalta vuonna 1709 kaivettaessa kaivoa nykyisessä Ercolanossa, tuolloisessa Resinassa. Ensimmäisiä kaivauksia rahoitti Emmanuel Maurice de Lorraine. Vuonna 1738 aloitettiin kaivaukset Napolin kuninkaan Kaarle VII:n toimeksiannosta. Tutkimuksen alkuvaiheessa Herculaneumin jäänteitä tutkittiin kaivamalla kaivoja ja maanalaisia tunneleita sekä nostamalla maan pinnalle maalauksia, mosaiikkeja, veistoksia ja muita taide-esineitä, jotka kerättiin läheiseen Reggia di Porticin kuninkaalliseen palatsiin perustettuun museoon. Samalla kaivajat onnistuivat hahmottamaan kaupungin ja sen tärkeimpien rakennusten pohjapiirroksen. Löydöt herättivät suurta kiinnostusta niiden poikkeuksellisen historiallisen, antiikkisen ja taiteellisen arvon vuoksi. 1800-luvulta lähtien Herculaneumia tutkittiin järjestelmällisemmin ja käyttäen uudenaikaisempia ja tieteellisempiä periaatteita. Samalla aloitettiin avokaivaukset. Paikalla ollut Resinan kaupunki nimettiin uudelleen antiikin aikaisen kaupungin mukaan nimelle Ercolano vuonna 1969. Herculaneumin arkeologinen alue liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1997 osana samaa maailmanperintökohdetta, johon kuuluvat myös Pompejin ja Oplontiksen (nyk. Torre Annunziata) jäännökset. Rakennukset ja löydökset Herculaneumista on jäljellä poikkeuksellisen hyvin säilyneitä muinaisjäännöksiä. Kaupunkia peittävän kiven kovuus tekee Herculaneumin kaivaukset kuitenkin vaikeammiksi kuin läheisen Pompejin, joka peittyi vain tuhkaan ja pikkukiviin. Vieläkin vasta noin kolmasosa kaupunkialueesta on kaivettu esiin avokaivauksena ja esimerkiksi teatteriin ja forumille pääsee vain tunneleita pitkin. Yleiskuva Herculaneumin likimääräinen pohjapiirros tunnetaan sen kautta, mitä on tuotu esiin kaivauksissa ja kartoituksissa. Kaupunki oli ainakin osittain muurien ympäröimä, ja sen koko oli noin 370 × 320 metriä. Rooman keisarikaudella kaupunki laajeni etelään päin, ja tuossa vaiheessa tarpeettoman etelämuurin paikalle rakennettiin ylellisiä taloja, jotka tarjosivat panoraamanäkymän Cumaenlahdelle. Muurien ulkopuolella sijaitsi pyhä alue sekä suuri roomalainen kylpylä. Lisäksi kaupungin ympäristössä oli esikaupunki- ja maaseutuhuviloita. Tunnetuin näistä on niin kutsuttu Papyrusten huvila, jonka arkeologinen kohde sijaitsee kaupungin avokaivausalueesta länteen. Herculaneumin merkittävimpiä rakennuksia ja muita kohteita ovat: Julkiset rakennukset Augustaalien rakennus Augusteum Esikaupunkikylpylä Forumin kylpylä Noniuksen basilika Palaestra Teatteri Yksityistalot Hiiltyneiden huonekalujen talo Hirvien talo Kahden atriumin talo Kaksisataavuotisjuhlan talo Kauniin sisäpihan talo Korinttilaisen atriumin talo Korukiven talo Luurangon talo Majatalo Mosaiikkiatriumin talo Mustan huoneen talo Neptunuksen ja Amfitriten talo Papyrusten huvila Puisen pyhäkön talo Puisen väliseinän talo Ristikkoseinän talo Samnilainen talo Telefos-reliefin talo Asemakaava Kaupungissa oli roomalaisille kaupungeille tyypillinen säännöllinen ruutuasemakaava, jossa kadut ristesivät suorissa kulmissa. Itä-länsisuunnassa (tai oikeammin luoteis-kaakkoissuunnassa) kulkivat decumanus-kadut ja pohjois-eteläsuunnassa (lounais-koillissuunnassa) cardo-kadut. Pääkatu decumanus maximus kulkee kaakkois-luoteissuunnassa kaupungin avokaivausalueen itälaidalla. Se oli reunustettu pylväiköillä ja jalkakäytävillä. Siltä oli pääsy moniin julkisiin rakennuksiin ja se oli suljettu ajoneuvoliikenteeltä. Decumanus maximuksesta noin 88 metriä lounaaseen kulkee pienempi decumanus inferior. Tunnetuille cardo-poikkikaduille on annettu luoteesta kaakkoon nimet cardo I:stä cardo V:een. Avokaivausalueella ovat cardo III, cardo IV ja cardo V, joista viimeksi mainittu risteää decumanus maximuksen kanssa avokaivausalueen kaakkoisosassa. Decumanukset ja cardot muodostivat insuloita eli kortteleita, joissa kussakin oli yksi tai useampia rakennuksia. Insulat on merkitty tutkimuksessa roomalaisilla numeroilla. Talojen sisäänkäynti oli tyypillisesti cardo-kaduilta. Decumanus maximuksen alue (”forum”) Decumanus maximuksen pohjoispuolella oli suuri julkinen rakennus, Augusteum tai niin kutsuttu ”Basilika”. Se vaikuttaa toimineen kaupungin forumina, vaikka joskus forumiksi on kutsuttu myös decumanusta itseään, sillä se vaikuttaa toimineen paljolti samassa tehtävässä kuin muiden kaupunkien forumit. Augusteumin koko oli noin 68 × 40 metriä ja se oli ympäröity pylväiköillä kolmelta sivulta. Rakennuksen julkisivuna oli portiikki, joka oli verhoiltu marmorilla ja stukolla. Sen laidoilla oli nelisivuiset holvikaaret, joissa oli pronssipatsaita, ja joiden läpi decumanus maximus kulki. Augusteumista nähden decumanus maximuksen toisella eli eteläpuolella sen ja cardo III:n kulmauksessa oli toinen basilika, Noniuksen basilika (Basilica Noniana). Eräs piirtokirjoitus kertoo, että sen kunnostutti vuoden 62 tuhojen jälkeen omalla kustannuksellaan Marcus Nonius Balbus, preettori ja prokonsuli, joka samalla rakensi uudelleen kaupungin portit ja muurit. Noniuksen basilikan itäpuolella cardon toisella puolella oli augustaalien rakennus. Sen rakennuttivat ensimmäisen vuosisadan eaa. lopulla veljekset Aulus Lucius Proculus ja Aulus Lucius Julianus. Decumanuksen eteläpuolella oli myös Herakleelle omistettu pyhäkkö, joka saattoi toimia samalla kaupunginhallinnon kokoontumispaikkana. Teatteri Herculaneumin roomalainen teatteri sijaitsi kaupungin luoteisosassa. Se rakennettiin Augustuksen aikana ensimmäisen vuosisadan jaa. alussa. Sen rakennutti sisäänkäynnin yllä olevan piirtokirjoituksen perusteella Lucius Annius Mammianus Rufus, ja sen arkkitehtina toimi Publius Numisius. Teatteri oli vuonna 1709 ensimmäinen kaupungista löydetty kohde. Sen löysi maanviljelijä Ambrogio Nucerino, joka tunnettiin nimellä Enzechetta, kaivaessaan paikalle kaivoa. Teatteri oli rakennettu kivestä hyvin massiiviseen tyyliin. Teatterin katsomo (cavea), jossa oli 18 penkkiriviä, oli jaettu kolmeen osaan, ima, media ja summa caveaan. Katsomossa oli tilaa noin 2 500 hengelle. Katsomon yläosassa oli kolme pientä temppeliä, joissa oli oletettavasti keisareiden patsaita. Katsomo oli suojattu avattavalla katolla. Teatteria koristivat sekä pronssiset ratsastajapatsaat että kaksi kullattua pronssista kilpa-ajovaunua eli bigaa. Rakennuksen raunioista on löytetty useita sekä pronssista että marmorista tehtyjä patsaita. Teatterin arkeologinen kohde on maan alla, ja sinne on pääsy kaivausaukkojen ja tunneleiden kautta. Sen sisäänkäynti on Corso Resina ja Via Mare -katujen kulmauksessa. Temppelit Basilikan läheisyydestä on löydetty kaksi temppeliä, joista toinen, kuten eräs piirtokirjoitus ilmoittaa, oli omistettu Jumalten Äidille (Mater Deum), ja sen oli entisöinyt Vespasianus vuoden 63 jaa. maanjäristyksen jälkeen. Toinen pieni temppeli, joka sijaitsi lyhyen matkan päässä teatterista ja oli ilmeisesti omistettu Herakleelle, on huomionarvoinen sen seinien runsaslukuisten ja kauniiden maalausten vuoksi. Muut julkiset rakennukset Kaupungin itäosassa oli palaestra. Siinä oli suuri peristyylipiha, jonka keskellä oli suuri allas, ja jota ympäröivät pylväiköt kolmella sivulla. Allas sai vetensä pronssisesta suihkulähteestä, joka esitti Lernan Hydraa kiertyneenä puun rungon ympärille, mikä on selvästi viittaus Herakleehen ja kaupungin nimeen. Decumanus inferiorin varrella oli kylpylä, niin kutsuttu Forumin kylpylä, jossa oli erilliset osastot miehille ja naisille. Kaupungin etelämuurin ulkopuolella oli pyhä alue ja toinen suuri kylpylä, niin sanottu Esikaupunkikylpylä, jossa ei ollut jakoa kahteen osaan. Yksityistalot Herculaneumissa on huomattavia esimerkkejä italialaistyyppisistä atriumin ympärille rakennetuista taloista. Näitä ovat muun muassa niin kutsutut Samnilainen talo (Casa sannitica), jossa on kauniita ensimmäisen tyylin koristeluja, Puisen väliseinän talo (Casa del tramezzo di legno) sekä Neptunuksen ja Amfitriten talo (Casa di Nettuno e Anfitrite). Muut talot noudattavat italialaista pohjakaavaa, mutta ovat laajempia. Kaupungin yksityisasuntojen pohjakaavoissa esiintyy kuitenkin myös vaihtelua. Kauniin sisäpihan talossa (Casa del bel cortile) on keskuspiha, jolta portaikko johtaa ylempiin kerroksiin. Eräs harvinainen ratkaisu on talo, jossa on pieniä ilmeisesti vuokra-asuntoja, joista jokainen oli itsenäinen ja varustettu omalla pienellä keskuspihalla. Myös kaupungin etelälaidalla olleet huvilat ovat pohjakaavaltaan poikkeuksellisia. Näissä taloissa perinteistä pohjakaavaa on muutettu niin, että vaikka atrium on suunnattu sisäänkäynnille cardo-kadulta, peristyyli-tilat, puutarhat, salongit ja muut lisäosat on suunnattu etelään kohti Cumaenlahden maisemaa. Herculaneumin talojen seinämaalauksissa käytetyt tyylit ovat niin kutsuttuja pompejilaisia maalaustyylejä, mutta maalaukset ovat usein hienostuneemmin toteutettuja ja tyylikkäämmin sommiteltuja. Papyrusten huvila Kaupungista länteen sijaitsee kuuluisa Papyrusten huvila (Villa dei Papiri) eli Pisojen huvila (Villa dei Pisoni). Se rakennettiin ensimmäisen vuosisadan eaa. puolivälissä, ja sitä oltiin uudistamassa purkauksen aikaan vuonna 79 jaa. Huvilan omisti monien tutkijoiden mukaan Lucius Calpurnius Piso Caesoninus, Julius Caesarin appi, poliitikko ja taiteiden suojelija. Huvila oli erittäin ylellinen. Huvilasta löydettiin huomattava kirjasto täynnä antiikin aikaisia papyrusrullia, niin kutsutut Herculaneumin papyrukset. Vaikka papyrukset ovatkin niin hiiltyneitä ja mustuneita että ne ovat muuttuneet hiiltä muistuttavaksi aineeksi, niiden havaittiin olevan yhä luettavissa. Kokoelma koostuu suurelta osin epikurolaisen filosofian teoksista, joiden arvellaan olevan filosofi Filodemoksen tuotantoa. Aluksi oltiin toiveikkaita siitä, että kokoelmasta löydettäisiin joitakin antiikin kadonneista kirjallisista aarteista, mutta nämä toiveet ovat kuitenkin osoittautuneet turhiksi. Huvilasta on löydetty myös huomattava veistoskokoelma, joka on antiikin ainoa säilynyt esimerkki yksityiskokoelmasta. Kokoelmaan kuuluu hellenistisiä ja uusklassisia marmori- ja pronssitöitä sekä sarja filosofien, hellenististen hallitsijoiden ja puhujien muotokuvia. Kaksisataavuotisjuhlan talo Niin kutsutun Kaksisataavuotisjuhlan talon (Casa del Bicentenaio) yhden huoneen seinässä on jäänne, joka muistuttaa jäänteitä puisesta rististä. Se on usein tulkittu kristilliseksi ristiksi ja huone varhaisimmaksi tunnetuksi kristilliseksi rukoushuoneeksi. Tulkinta on kuitenkin kyseenalainen, ja sitä on ehdotettu ennemmin esimerkiksi seinään kiinnitetyn hyllyn jäänteiksi. Muut rakennukset ja rakennelmat Eräät hyvin säilyneet liiketilat valottavat Herculaneumin arkipäivän elämää. Esimerkiksi eräästä kaupasta cardo IV:llä on säilynyt puinen tiski, tiskiin asetetut viinikauppiaan amforat sekä suuret viljasäiliöt. Eräästä kaupasta decumanus maximuksella on löytynyt joukko lasiesineitä, jotka olivat yhä kääreisiinsä suljettuina. Kaupunki sai vettä paitsi läheisistä joista, keisari Augustuksen ajasta lähtien myös Aqua Augusta -akveduktista, samoin kuin Pompeji ja monet muut Cumaenlahden ympäristön paikat. Esinelöydöt Herculaneumista löydetyt taideteokset ja esineet kerättiin aluksi museoon Reggia di Porticin kuninkaalliseen palatsiin ja kuljetettiin sitten Napoliin 1700-luvun lopussa, kun suuri Napolin arkeologinen museo perustettiin. Merkittävä osa seinämaalauksista ja joitakin esimerkkejä kodin sisustusesineistä on säilytetty alkuperäisillä paikoillaan. Lähteet Aiheesta muualla Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Herculaneum Wikimedia Commonsissa Herculaneumin salaisuudet tulevat ilmi, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 05.02.1928, nro 6, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Herculaneumin vapautus, Suomen Kuvalehti, 05.05.1934, nro 19, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot