מבצר באסו

מבצר סן ג'ובאני בטיסטה, או פורטצה דה באסו (באיטלקית: La fortezza di San Giovanni Battista או fortezza da Basso), הוא מבצר מודרני בתוך חומות פירנצה. מוקף בכבישי הטבעת וחלק ממתחם התערוכות פירנצה פיירה, הוא משמש כמקום לכנסים, קונצרטים ואירועים לאומיים ובין-לאומיים רבים. כמו כן, נמצאת בה מעבדת שיקום לציורים, חומרי נייר, חומרי טקסטיל ופסלי עץ (כמו גם מעבדות מדעיות ומעבדת צילום) של Opificio delle pietre dure, שבסיסה בפירנצה בוויה דלי אלפאני. היסטוריה המבצר, שנבנה בשם קסטלו אלסנדריה, נבנה על ידי פייר פרנצ'סקו דה ויטרבו ואנטוניו דה סנגלו הצעיר בין השנים 1534 ו-1537 בהוראת אלסנדרו דה מדיצ'י. באותן שנים, אנטוניו דה סנגלו הצעיר היה עסוק גם בבניית מצודת אנקונה (1533) ורוקה פאולינה של פרוג'ה (1540–1543). שלושת הביצורים מהווים את הדוגמאות הראשונות לחזית מבצר בסגנון איטלקי . החפירות החלו במאי 1533, בפיקוחם של אלסנדרו ויטלי והאדריכל פייר פרנצ'סקו דה ויטרבו. אבן הפינה הונחה ב-15 ביולי 1534, ועבודות הביצור הושלמו ברובן עד דצמבר של אותה שנה. המצודה הענקית והמחומשת נבנתה במהירות ובמשאבים רבים כדי להבטיח את שליטתם של בני משפחת מדיצ'י שחזרו לעיר זה עתה מהמצור על פירנצה בשנים 1529–1530. שובם היה השלב האחרון בהטמעת ההגמוניה הקיסרית באיטליה בידי קרל החמישי מבית הבסבורג. לאחר שדיכא את ההתנגדות האחרונה למדיניות ההגמוניה שלו באמצעות ביזת רומא וכניעתו של האפיפיור קלמנס השביעי. כשהתמרדה נגדו פירנצה, נאלץ קרל החמישי, במטרה לרצות את בעל בריתו החדש ולזכות בסליחה על ההתקפה חסרת התקדים על האפיפיורות, להסתגל – אם כי בחוסר התלהבות – להחזרת משפחת מדיצ'י לשלטון בעיר, ובכך הקים את דוכסות פירנצה. המצודה נבנתה כדי לאכלס כוחות גדולים, וכן לספק מקלט לשליטים במקרה של מרד, ולהרשים ולהפחיד את הפלורנטינים בגודלה העצום. כדי להדגיש רושם זה, הצד הפונה לעיר עוצב במראה מונומנטלי על ידי אנטוניו דה סנגלו. תפקידו הצבאי של המבצר נמשך גם ב מאוחר יותר, כאשר נבנו מבנים נוספים בעלי עניין אדריכלי וסביבתי, כגון מגורי הקצינים ותיאטרון קטן. בשנת 1775 תיאר דה סאד את Fortezza da Basso במסעו לאיטליה באופן הבא: «[...] la forteresse Da Basso ou château Saint-Jean-Baptiste. C'est un pentagone régulier avec des bons diches et un chemin couvert. Il faut voir l'arsenal et la fonderie de canons» (מבצר דה באסו או טירתו של יוחנן המטביל הקדוש. זהו מחומש רגיל עם תעלות טובות ושביל מכוסה. כדאי לראות את הארסנל ואת בית היציקה לתותחים) . בזמן הריסת החומות מהמאה הארבע עשרה, בתקופה שבה פירנצה הייתה בירת איטליה, המצודה נותרה מבודדת וחפיריה מולאו, מה שהוביל לקבורת רוב החומות. המבצר, אשר כמו מבנים דומים רבים אחרים מעולם לא היה בשימוש, נותר בבעלות צבאית עד 1967. מאוחר יותר הוא יועד כאתר מרכז הירידים של פירנצה. כתוצאה מכך, נערך פרויקט שיקום והתאמה ארוך (עדיין לא הושלם), שהוביל להריסת מבני שירות שנבנו בזמן שהמבצר שימש כקסרקטין. הודות לעבודה זו, ניתן לראות את פורטה א פאנצה מהמאה ה-14. וניתן לעקוב אחר המסלול העתיק של נהר מוגנונה, נחל שזרם דרך חפירי העיר. וניתן לבקר בפנים המבצר ובמספר מבנים נוספים בעלי עניין מיוחד, כגון מחסני אבק השריפה. כדי לארח את אירועי יריד פירנצה, נבנו שני ביתני תצוגה חדשים, שנקראו על שם המעצב, בהתאמה " ספדוליני " ( פיירלואיג'י ספאדוליני, 1977) ו"קבאניליה" (1996). בתוך המבצר נמצא אחד המטות של Opificio delle Pietre Dure, ובו מעבדות מדעיות ושיקום רבות. מרכז הקונגרסים נבנה בגני וילה קונטיני בונאקוסי הסמוכה. במשך למעלה ממאה שנים מאז הקמתו, היה המבצר מאויש על ידי סיורים של חיילים ששמרו על החומות. בהמשך, בסוף המאה ה-18, היה זה הדוכס הגדול פייטרו לאופולדו, לאחר שפיזר למעשה את הצבא הטוסקני, שפתח בפני נתיניו את המרפסת המשקיפה על פירנצה: המבצר מעולם לא היה נתון למצור, ואף תותחיו מעולם לא ירו ירייה אחת במהלך פעולה צבאית. יריות האזהרה של המבצר בישרו רק על שעת הצהריים, עד כדי כך שהפיורנטינים כינו את הרעש הזה בחיבה "תותח הפסטה". תיאור מאחר שהביצור ניצב במישור, על פי כללי האדריכלות הצבאית של אותה תקופה, היה עליו להיות בעל תוכנית סימטרית עם מעוזים מפותחים במלואם, זהים זה לזה ולהם חרכי ירי. במקום זאת, נבחרה תוכנית מחומשת לא סדירה כדי להרכיב את צד הבסיס על חומות ארנולפו הקיימות; במרכז צד זה, הארוך ביותר, נבנה המבצר, מבנה מקורי ביותר המשלב את פורטה פאנצה העתיקה. למעשה, זוהי פלטפורמה, מעין מיני-מבצר שהומצא על ידי אנטוניו דה סנגאלו עצמו כדי לקטוע קווי הגנה ארוכים מדי ולהבטיח ירי ארטילרי שטוח. המבנה היה מסוג מעורב, כאשר החלק הפונה החוצה היה מפותח במלואו וסדיר, בעוד שהחלק הפונה לעיר תוכנן כדי להימנע מפלישה לשטח רב מדי בתוך החומות. תוכנית דומה ניתן למצוא במצודת פיאצ'נצה (שאינה קיימת עוד), שגם היא תוכננה על ידי פייר פרנצ'סקו דה ויטרבו. בעוד שהחומה והמעוזים נבנו מלבנים זולות (אשר אגב, היו מסוגלות יותר לספוג אש ארטילרית), המבצר נבנה מאבן חזקה, והקירות פוסלו במוטיב דקורטיבי של כדורים, הרמז לסמל בית מדיצ'י, ויהלומים; מוטיבים דקורטיביים דומים היו נפוצים בתקופת הרנסאנס (חשבו על פאלאצו די דיאמנטי בפרארה), אך מעולם לא שימשו שוב בקנה מידה זה במבנה צבאי. בתוך מבנה, ניתן לבקר באולם המתומן, ובו קמרון לבני אדרה יוצא דופן, שהיה חלק מנתיב הגישה המונומנטלי של המבצר. כמה רישומי צבעי מים ששרדו משלבי התכנון השונים נחשבים בין הטובים ביותר של אנטוניו. גלריית תמונות קישורים חיצוניים הערות שוליים