ריאטי

ריאטי היא עיר במחוז לאציו שבמרכז איטליה, עם אוכלוסייה של 45,276 נפש. זהו המרכז המנהלי של נפת ריאטי והעיר של הדיוקסיה של ריאטי, כמו גם הבירה המודרנית של אזור סבינה . מרכז העיר ניצב על ראש גבעה קטנה, השולטת מהקצה הדרומי על עמק ריאטי הרחב, למרגלות גבעות סבינה ומונטי ריטיני, כולל הר טרמינילו. המישור של עמק ריאטי היה פעם אגם גדול, ונוקז על ידי הרומאים הקדמונים, וכיום הוא האגן הפורה של נהר ולינו. רק האגמים הקטנים ריפאסוטילה ולונגו נותרו מהאגם המקורי הגדול. היסטוריה לפי האגדה, ריאטה (השם הקדום) נוסדה על ידי ריאה, אלה במיתולוגיה היוונית. היא נוסדה בתחילת תקופת הברזל (המאה ה-9–8 לפני הספירה). ככל הנראה בתקופות קדומות יותר, האדמות שמסביב לריאטי היו מיושבות על ידי אומברים, אחר כך על ידי אבוריג'ינים ומאוחר יותר על ידי סבינים, שהגיעו לאדמות שנמצאות בסמוך לנהר הטיבר. העידן העתיק ריאטה הייתה במקור אתר מרכזי של האומה הסבינית הרבה לפני הקמתה של רומא. לפי האגדה, כאשר רומולוס ייסד את רומא, הרומאים חטפו נשים סביניות על מנת לאכלס את העיירה (חטיפת הנשים הסביניות) והדבר הוביל למלחמה בין הרומאים לסבינים. קרב ה"לאקוס קורטיוס" הגיע לסיומו רק כאשר הנשים השליכו עצמן בין הצבאות, והתחננו בפני הגברים שהיו קרובי משפחותיהן להפסיק להילחם. רומולוס וטיטוס טיטוס טאטיוס התרצו והחל שיתוף פעולה בין שני האישים. לפי דיווח המבוסס יותר על מקורות היסטוריים, סבינים התיישבו באזור גבעת קווירינאלה בגלל הצורך המתמשך שלהם באדמות מרעה. לאחר הכיבוש הרומי הסופי, שהונהג על ידי מניוס קוריוס דנטטוס בתחילת המאה השלישית לפנה"ס (290 לפנה"ס), הפך הכפר לנקודה אסטרטגית ברשת הדרכים האיטלקית הקדומה, השולטת בדרך ה"מלח" (ויה סלריה ) שקישרה בין רומא לים האדריאטי דרך הרי האפנינים. אדמות רבות של ריאטה ואמיטרנום הוחרמו והוקצו לרומים. מלכתחילה הוצעה לסבינים אזרחות רומית אך ללא זכויות הצבעה, עד שבשנת 268 לפני הספירה הם זכו באזרחות מלאה, והתאגדו בשני שבטים חדשים, ולינה וקווירינה. קוריוס דנטאטוס ניקז חלק גדול מהאגם על ידי הסטת נהר ולינו לתוך יובלו של הטיבר - נהר נרה ובכך הוליד את מפלי מרמורה. השטח הרחב שנכבש בעבר על ידי האגם הפך למישור פורה (עמק ריאטי). על פי המנהג הרומי, פוצלה הקרקע לחלקות מרובעות אופייניות. העיירה עצמה עברה פיתוח משמעותי, אורגנה מחדש על פי סטנדרטים עירוניים רומיים טיפוסיים (למשל, שני כבישים מצטלבים מהווים את עמוד השדרה של היישוב), ובוצרה בחומות חזקות. גשר אבן הונח על פני נהר ולינו, ונבנה ויאדוקט גדול כדי להביא סחורות מוויה סלריה ישירות אל השער הדרומי של ריאטי. ריאטה הרומית זוכה למספר אזכורים בספרות הלטינית, הודות לאדמתה הפוריה ולנכסיה המוערכים. קיקרו, למשל, מתאר את המתחים בין ריאטה לאינטרמנה (טרני) בעקבות ניקוז האגם, ומתייחס לבית הכפרי (וילה) שהיה בבעלות חברו ק. אקסיוס במישור. אחת מהמשפחות הסביניות החשובות ביותר שזכו להצלחה ברומא היה בית האב פלאביה (Gens Flavia), ממנה הגיע הקיסר אספסיאנוס שהחל את השושלת הפלאבית ובין היתר דיכא את המרד הגדול ביהודה והחל את בניית הקולוסיאום, הידוע גם בשם האמפיתאטרום פלוויום. המשורר והסופר הריאטי, מרקוס טרנטיוס וארו, נולד בשנת 116 לפני הספירה ונחשב בדרך כלל לאבי הלימוד הרומאי. ימי הביניים לאחר נפילת האימפריה הרומית המערבית ספגה ריאטי הרס על ידי הברברים, אך מעולם לא חדלה להיות גסטלדאטו חשוב במהלך השליטה הלומברדית, כחלק דוכסות ספולטו. תחת הפרנקים, היא הייתה בירת המחוז. היא נכבשה ונהרסה על ידי סרצנים במאה התשיעית והעשירית ועל ידי המלך הנורמני רוג'רו השני, מלך סיציליה ב-1149. העיר נבנתה מחדש בעזרת הקומונה הרומאית , ומשנת 1198 הייתה גם קומונה חופשית, בעלת אוריינטציה גואלפית, עם פודסטה משלה. בתור מושב האפיפיור המועדף, הייתה ריאטי מקום שבו התרחשו מספר אירועים היסטוריים חשובים: קונסטנצה, מלכת סיציליה נישאה כאן על ידי מיופה כוח לקיסר היינריך השישי (1185). שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה הוכתר למלך אפוליה, סיציליה וירושלים על ידי האפיפיור ניקולאוס הרביעי ב-1289. האפיפיור גרגוריוס התשיעי העניק לדומיניקוס הקדוש את התואר קדוש בריאטי (1234). משה בן יצחק מריאיטי (1388–1467) היה מלומד ורופא יהודי שחיבר שיר במבנה החריזה טרצינה של דנטי, בשני חלקים הידוע בשל שלל המידע הספרותי-ביוגרפי שבו, ובעיקר כמקור ראשוני ל"שלשלת הקבלה" של גדליה אבן יחיא. שיר זה פורסם כ"מקדש מעט" מאת יעקב גולדנטל (וינה 1851). לאחר העברת מושב האפיפיור לאביניון, נכבשה ריאטי על ידי מלך נאפולי, בעוד מאבקים פנימיים בין הגואלפים לגיבלינים פרצו. בשנת 1354 זכתה העיר בעצמאותה על ידי הקרדינל אלבורנוז, ולאחר מכן הפך לשלטון פיאודלי של משפחת אלפני במדינות האפיפיור. חלק נוסף מהמישור שמסביב נוקז במאה הבאה, פעולה שהובילה לעימות עם טרני השכנה. ריאטי הייתה בירת המחוז של מדינות האפיפיור בין השנים 1816 עד 1860. בשנת 1821 נערך קרב ריאטי בין הכוחות האימפריה האוסטרית למורדים מדרום איטליה ממש מחוץ לעיר באנטרודוקו. לאחר איחוד איטליה, היא הייתה בתחילה חלק מאומבריה, וסופחה ללאציו ב-1923. היא הפכה לבירת המחוז ב-2 בינואר 1927. אקלים בריאטי שורר אקלים ממוזג לח (סיווג אקלים Köppen : Cfb) עם חורפים קרירים וקיץ חם, ומשקעים בשפע לאורך כל השנה. אתרים בעלי עניין החלק הרומאי בריאטי היה עמוס במבנים, כולל מרחצאות תרמיים. שרידים מעטים נמצאו בחפירות במאה ה-19 וה-20: יסודות מקדש גדול, רצפת האבן של הכיכר המרכזית (פורום), קירות מבתים פרטיים, קמרונות בטון, פסלים ופריטי חרס. השרידים הבולטים ביותר הם גשר האבן על פני נהר ולינו והוויאדוקט. פיאצה סן רופו נחשבת באופן מסורתי למרכז המדויק של איטליה (לטינית Umbilicus Italiae). נקודות נוספות: קתדרלת ריאטי: הבנייה החלה בשנת 1109 על בזיליקה קיימת, נחנכה בשנת 1225 ונבנתה כמעט כולה מחדש בשנת 1639. יש בה מגדל פעמונים רומנסקי מרשים משנת 1252. אכסדרת הכניסה מובילה לפורטיקו מהמאה ה-13. בפנים, על תוכנית צלב לטיני עם ספינה אחת ושני מעברים, יש בעיקר עיטורים בארוקיים, כולל ברברה הקדושה שפסלה על ידי ג'אננטוניו מארי (1657), כנראה בעיצובו של ברניני. אנטוניאצו רומנו תרם פרסקו. הוא מכיל גם קנבסים מהמאות ה-16 וה-17. הקריפטה מחוברת לחלק העתיק ביותר של הכנסייה, שנחנכה ב-1157. לבית הטבילה יש אגן טבילה אלגנטי מהמאה ה-15. פאלאצו וסקובלה ("ארמון הבישופים" או "ארמון האפיפיור"): הבנייה החלה ב-1283. ראויים לציון האכסדרה ושמונה חלונות בסגנון רנסאנס משנת 1532. הקומה התחתונה תפוסה על ידי מה שמכונה "וולטה דל וסקובאדו", אכסדרה גדולה עם שתי ספינות של ארקדות גותיות. פאלאצו קומונאלה ("בניין העירייה", המאה ה-13, נבנה מחדש במאה ה-18), מול פיאצה ויטוריו עמנואלה השני, שהיא כיכר המתחברת עם הפורום הרומי העתיק. בארמון נמצא מוזיאון העיר (Museo Civico di Rieti) המציג יצירות של אנטוניאצו רומנו, אנטוניו קנובה, ברטל תורוואלדסן. פאלאצו דל גוברנו, עם אכסדרה אצילית משנת 1596. קשת הבישוף, גשר שנבנה על ידי בוניפאציוס השמיני. San Pietro Martire - כנסיית פטרוס הקדוש (המאה ה-13), עם עיטורי בארוק יוקרתיים מוזהבים. יש בו את הציור "מצגת של ישו לבית המקדש" מאת ג'ובאני בטיסטה גאולי. פאלאצו ויצ'נטיני, המיוחס לג'וליאנו דה סנגלו הצעיר. חומות ריאטי (איט'); החומות מתוארכות למחצית הראשונה של המאה ה-13, החומה כוללת מגדלים מעוגלים ומרובעים אופייניים. סן אגוסטינו: כנסייה בסגנון גותי מהמאה ה-13 ששוחזרה במאה ה-18). בפורטל יש פרסקו של "מדונה עם הילד והקדושים אוגוסטינוס וניקולס" (1354) מבית הספר סיינז. סן פרנצ'סקו: בניית הכנסייה החלה ב-1245, שוחזרה באופן קיצוני ב-1636). בפנים יש ספינה אחת. ציורי הקיר המקוריים מהמאות ה-14–15 המתארים סצנות מחייו של פרנסיס הקדוש והבתולה והילד נמצאים כעת במוזיאון הדיוקסיה וב-פאלאצו וסקובילה. תיאטרו פלביו וספסיאנו הוא בית התיאטרון והאופרה של העיר, שנבנה בסוף המאה ה-19. פאלאצו וקייארלי: ארמון מתקופת הרנסאנס המאוחרת שתוכנן על ידי קרלו מדרנו. סן אנטוניו אל מונטה: מנזר וכנסייה מהמאה ה-15 סנטה קיארה סן דומניקו אזורים בעלי עניין הסמוכים לעיר הם שמורת הטבע אגם לונגו וריפאסוטיל (איט') והר טרמינילו . אישים בולטים מרקוס טרנטיוס וארו (116–27 לפנה"ס), חוקר וסופר רומי. משה בן יצחק מריאיטי (1388–1467) מלומד ורופא יהודי. אנטוניו גרארדי (1638–1702), צייר, אדריכל ופסל איטלקי (סטוקאי). ג'וזפה אוטביו פיטוני (1657–1743), מלחין. אליו אוגוסטו די קרלו (1918-1998), צפר, היסטוריון ורופא איטלקי. רנצו דה פליצ'ה (1929–1996), היסטוריון של הפשיזם . קובי בראיינט (1978-2020), שחקן NBA גדל כשלוש שנים בילדותו בריאטי. ווילי סוז'ורנר (1948–2005), שחקן NBA. שיחק, אימן ומת בריאטי. אולם הכדורסל בעיר, פלאסוז'ורנר נקרא על שמו. ערים תאומות איטו יפן, מאז 1985 סן פייר לז אלבוף צרפת , מאז 2000 נורדהורן גרמניה , מאז 2010 תחבורה את ריאטי לא חוצה אף אחד מרשת הכבישים המהירים של איטליה; לכן כל הכבישים המקשרים את ריאטי עם ערים אחרות הם כבישים מדינתיים, ברוב המקרים כבישים דו נתיביים. הכביש החשוב ביותר הוא הכביש המדינתי SS4, המחבר את ריאטי עם רומא בדרום ועם אסקולי פיצ'נו והים האדריאטי במזרח, ממש כמו הדרך הרומית העתיקה ויה סלריה. כבישים מרכזיים אחרים כוללים את כביש SS79, המחבר את ריאטי עם טרני ועם מחלף אורטה לכביש המהיר A1, כביש SS17 המחבר את ריאטי עם ל'אקווילה וכביש SR578 המחבר את העיר עם אווצאנו. תחנת הרכבת של ריאטי ממוקמת על מסילת הרכבת טרני-סולמונה האזורית, עם רכבות לטרני לל'אקווילה. אין קשר ישיר של רכבת בין ריאטי לרומא. ניתן להגיע לרומא באוטובוס או באמצעות רכבת לתחנת טרני, שם ניתן למצוא רכבות ישירות לרומא. ספורט אצטדיון ראול גוידובלדי בריאטי מארח מדי שנה מאז 1971 את מפגש ריאטי , אירוע אתלטיקה בינלאומי שבעבר השתייך לסבב הגביע העולמי של התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית וכיום שייך לסבב האתגר. האצטדיון ידוע בשל שיאי עולם רבים שנקבעו בו. האצן הבריטי סטיב קראם הגדיר את ריאטי כ"מכה לרצים למרחקים בינוניים המחפשים זמנים מהירים". דוגמה לכך כוללים האצן הג'מייקני אסאפה פאוול, שרץ את זמן שיא העולם דאז של 9.74 שניות בריצת 100 מטר במפגש ריאטי ב-9 בספטמבר 2007 (השיא עמד עד שיוסיין בולט שבר אותו ב-31 במאי 2008) והרץ הקנייתי דייוויד רודישה, שרץ שיא עולמי של 1:41.01 בריצת 800 מטר בתחרות שהתקיימה ב-29 באוגוסט 2010 (השיא עמד עד שרודישה שיפר את שיאו באולימפיאדת לונדון ב-2012, כשרץ 1:40:91 ב-9 באוגוסט 2012). גם מהדורת 2013 של אליפות אירופה לנוער באתלטיקה נערכה באצטדיון ראול גוידובלדי. ריאטי היא עיר המצטיינת באורח חיים ספורטיבי, עם ממוצע של ספורטאי אחד לכל ארבעים תושבים. קבוצת האתלטיקה המקומית, שנודעה בעבר בשם "Atletica Studentesca CARIRI", היא קבוצת האתלטיקה הראשית והייתה המקום בו גדלו ספורטאים איטלקיים רבים והפכו לחלק מנבחרת האתלטיקה הלאומית של איטליה. ביניהם אנדרו האו, שנולד בלוס אנג'לס אך גדל בריאטי, אנג'לו צ'יפולוני, פטריציה ספורי, רוברטו דונאטי, לורנצו ולנטיני ורבים אחרים. ריאטי הייתה ביתה של קבוצת כדורסל חשובה, סבסטיאני ריאטי , ששיחקה באולם פלאסוז'ורנר וזכתה גביע קוראץ' בעונת 1979-1980, ששחקניה כללו את וילי סוז'ורנר וג'ו בראיינט (סוז'ורנר (1982-1976) בראיינט (1986-1983)). לאחר פירוק AMG סבסטיאני, הוקמו קבוצות חדשות יותר כמו נובה AMG סבסטיאני, שהצליחה במשך כמה שנים לחזור לליגת העל האיטלקית בכדורסל. מועדון הכדורגל הגדול ביותר בריאטי הוא קבוצת הסרייה ג', FC ריאטי , שמשחקת באצטדיון צ'נטרו איטליה - מנילו סקופיניו. קבוצת הפוטסל, ריאל ריאטי קלצ'ו 5, משחקת בליגת העל של איטליה. ריאטי היא ביתו של מסלול גולף בן 9 גומות, מועדון הגולף "מרכז איטליה". יהדות ריאטי האזכור הראשון של יהודים בריאטי הוא משנת 1311. מוצאה של משפחת ריאטי שהוציאה מקרבה מלומדים ואנשי שם הוא בריאטי במאה ה-14. בהמשך עברו בני המשפחה לערים אחרות באיטליה. על אחד הבולטים שבהם, משה בן יצחק מריאטי, ידוע כי נולד ב-1388 וכי אחרי שלמד רפואה בפרוג'ה שב לריאטי. הוא פתח בנק הלוואות באישור הרשויות והשליט המקומי, רינלדו אלפני ועסק ברפואה. לאחר ההתקוממות העממית ב-1425 שהפילה את אלפני, ידוע כי ריאטי הסכים עם השלטון החדש על שיעור ריבית חדש. משפחתו התגוררה בשכונה שבה התגורר חלק גדול מיהודי ריאטי - Porta Carceraria de foris שמחוץ לחומות (נמצאת כיום ליד Porta d’Arci), ומאוחר יותר עברה אל תוך חומות העיר. ידוע גם כי ריאטי השיג מהשלטונות חלקה לבית עלמין יהודי בעיר. מתעודה מ-1541 ידוע כי יהודי ריאטי נשדדו על ידי תושבים מקומיים וכי בית הכנסת ניזוק באופן קשה באותם אירועים. סופה של הקהילה היה ב-1569 עם צו האפיפיור פיוס החמישי על גירוש יהודי מדינת האפיפיור. בריאטי יש רחוב על שמו של משה בן יצחק מריאטי, Via Moisè di Gaio, רחוב החוצה את הרחוב המרכזי Viale Ludovico Canali הנמצא מחוץ לחומה הצפונית של העיר העתיקה. גלריית תמונות קישורים חיצוניים אתר האינטרנט הרשמי של ריאטי (באיטלקית) הערות שוליים