Salvatore Quasimodo

Salvatore Quasimodo (20. august 1901 Modica, Sitsiilia – 14. juuni 1968 Napoli) oli Itaalia luuletaja, esseist ja tõlkija, keda peetakse üheks olulisemaks 20. sajandi itaalia lüürikuks. Ta oli 1920.–1930. aastate Itaalia luulevoolu hermetismi üks keskseid esindajaid, kuid tema looming liikus aja jooksul isiklikust ja sümbolistlikust käsitlusviisist sotsiaalselt ja poliitiliselt laetud teemade poole. Quasimodo alustas töist elu insenerina, kuid pühendus peagi täielikult kirjandusele. Tema esimesed luulekogud ilmusid 1930. aastatel; neist tuntuim on "Ed è subito sera" (eesti keeles "Ja kohe on õhtu", 1942), mis kujundas tema kui introspektiivse ja filosoofilise luuletaja kuvandi. Pärast Teist maailmasõda muutus tema luule sotsiaalsemaks ja humanistlikumaks, kajastades sõjakogemusi, kannatusi ja lootust paremale tulevikule. Sellesse perioodi kuuluvad tema olulised kogud "La vita non è sogno" ("Elu ei ole unenägu", 1949) ja "Il falso e il vero verde" ("Vale ja tõeline roheline", 1956). Lisaks originaalloomingule oli Quasimodo silmapaistev klassikalise kirjanduse tõlkija, eeskätt tõlkis ta ladina ja vanakreeka poeete, nagu Homerost, Ovidiust ja Vergiliust. 1959. aastal pälvis ta Nobeli kirjandusauhinna "tema lüürilise luule eest, mis klassikalise elutunnetusega väljendab tänapäeva inimese eksistentsiaalseid kannatusi". Salvatore Quasimodo suri 1968. aastal südamerabanduse tagajärjel 66-aastaselt Napolis ning on maetud Milanosse Cimitero Monumentale kalmistule. Viited