Lilibeja

Lilibeja (sengrieķu: Λιλυβαῖον, latīņu: Lilybaeum) bija antīka pilsēta Sicīlijas rietumos, Trapāni provincē, Itālijā. Izrakumi ir atklājuši dažas pilsētas daļas, kas pašlaik ir publiski pieejamas. Sākotnēji tā bija kartāgiešu pilsēta, kura vēlāk hellenizējās, bet 241. gadā pr.Kr. to iekaroja romieši. Romiešu laikā tā bija viena no nozīmīgākajām Sicīlijas pilsētām un svarīgākā osta Itālijas tirdzniecībā ar Āfriku. Mūsdienās šeit atrodas Marsalas pilsēta, bet Lilibejas teritorijā ir izveidots arheoloģiskais parks un muzejs. Ģeogrāfija Lilibejas pilsēta atradās uz zemesraga salas rietumu daļā, ar tādu pat nosaukumu. Šis zemesrags bija viens no trim salas stūriem, tāpēc salu kādreiz sauca arī par Trinakriju (latīņu: Trinacria). Zemesrags ir Āfrikai tuvākais salas punkts. Polibijs aprēķināja attālumu starp ragu un Āfrikas piekrasti 1000 stadijus (apmēram 185 km), bet Strabons — 1500 stadijus (apmēram 278 km), kaut arī patiesībā šis attālums bija mazāks — ap 145 kilometriem. Pats zemesrags ir sekls, bet klinšains un iestiepjas jūrā ar daudzām klintīm, kas darīja navigāciju ap to bīstamu. Taču pilsētai bija droša osta. Vēsture Klasiskais periods Lilibejas pussala, acīmredzot, bija apdzīvota no aizvēsturiskiem laikiem. Norādes uz to ir sastopamas antīkajos avotos vēl pirms pilsētas dibināšanas. Tiek uzskatīts, ka Lilibejā pirmie izsēdās knidieši Pentatla vadībā, kurš vēlāk dibināja Lipāru. Tieši uz šo vietu 409. gadā pr.Kr. ieradās Hannibals ar savu lielo kartāgiešu armiju, lai uzbruktu Selinuntei. Saskaņā ar Sicīlijas Diodoru, pussalā atradās avots, no kura arī pati pilsēta ieguva savu nosaukumu. Lilibejas pilsētu kartāgieši dibināja 397/396. gadā pr.Kr. pēc Motijas sagraušanas. Tajā laikā kartāgieši nolēma neatjaunot Motiju, bet tā vietā palikušos pilsētas iedzīvotājus pārvietoja uz Lilibejas pussalu, kura tika nocietināta un pārvērsta par cietoksni. Diodors apliecina, ka pirms tam šeit nebija pilsētas. Taču viņš pats, acīmredzot, pielaiž hronoloģisku kļūdu, runājot par lilibiešu karu ar segestiešiem vēl 454. gadā pr.Kr. Pilsēta, acīmredzot, ātri attīstījās un plauka, kļūstot par nozīmīgu Kartāgas bāzi Sicīlijā. Tādējādi, tā iemantoja Motijas vietu. Pilsētas izvietojums vistuvāk Āfrikas piekrastei bija kartāgiešiem izdevīgs un nodrošināja tiem saikni ar salu. Bet no otras puses, kartāgieši darīja visu, lai šī bāze nenonāktu ienaidnieku rokās. Hellēniskais periods Lai gan Lilibeja bija pilnībā kartāgiešu pilsēta, izvietota pašā tālākajā salas stūrī prom no grieķu polisām un nekad neatradās grieķu kontrolē, tomēr ar laiku tā hellenizējās jeb pārgrieķojās kultūras līmenī. To, konkrēti, apliecina pilsētas monētu kalšana, kas pilnībā bija pēc grieķu parauga. Turpretī, Cicerons norāda, ka viņa laikā 1. gadsimtā pr.Kr. pilsētā varēja mācīties grieķu valodu un grieķu literatūru. Tas norāda uz grieķu kultūras lielo ietekmi salā. Taču pilsēta neskaitījās grieķu polisa un nebija arī neatkarīga. Pilsētas iedzīvotāju apzīmēšanai tika izmantots etnonīms lilibeiti (Λιλυβαίτης), bet vēlāk tie ieguva latīnisko nosaukumu Lilybaetanus. Lilibeja divas reizes kalpoja kā Kartāgas pēdējais atbalsta punkts salā. Epīras ķēniņa Pirra Sicīlijas ekspedīcijas laikā 276. gadā pr.Kr. šī bija vienīgā kartāgiešu pilsēta salā, kas noturējās pēc tam, kad Pirrs iekaroja visas citas pilsētas. Pirrs turēja ielenkumā Lilibeju divus mēnešus, taču bija spiests atteikties no mēģinājuma to ieņemt. Vēl vairāk Lilbeja palika atmiņā no Pirmā pūniešu kara, kad to aplenca romieši. Aplenkums iesākās 15. kara gadā, t.i. 250. gadā pr.Kr. Uz to brīdi romieši bija jau iekarojuši visu salu, izņemot Lilibeju un Drepanu, un tādēļ varēja uzbrukt Lilibejai ar abu konsulu armijām. Savukārt, kartāgieši mobilizēja visus savus spēkus pilsētas aizsardzībai. Kartāgieši pavisam nesen pārvietoja visus Selinuntes iedzīvotajus uz Lilibeju. Bez to tur bija izvietots 10 000 cilvēku liels garnizons. Pilsētas aizsardzību organizēja Himilkons. Kartāgieši ilgu laiku atvairīja romiešu tiešos uzbrukumus un savos reidos sadedzināja viņu aplenkuma mašīnas. Iestājoties ziemai, romieši bija spiesti pāriet no aplenkuma uz blokādi, kas bija viegli realizējama uz sauszemes, taču bija sarežģīta no jūras puses, kur kartāgiešiem izdevās uzturēt saikni ar savu pilsētu. Romieši mēģināja bloķēt kuģošanas ceļus ar zemes vaļņiem, taču spēcīgo viļņu dēļ tas viņiem neizdevās. Drepanā izvietotā kartāgiešu flote sagrāva konsula Publija Klaudija vadīto romiešu floti 249. gadā pr.Kr., un pēc tam arī citas romiešu flotes gāja bojā. Tas piespieda romiešus atteikties no mēģinājumiem bloķēt Lilibeju no jūras. Taču romieši vēl vairākus gadus turēja Lilibeju aplenkumā no sauszemes. Kartāgieši bija spiesti slēgt mieru tikai desmitajā pilsētas aplenkuma gadā (241. gadā pr.Kr.) pēc tam, kad Lutacijs Katuls sakāva viņus Egadu kaujā. Lilibeja un Drepana tika atdoti Romai. Romiešu periods Romiešu periodā Lilibeja kļuva par parastu romiešu pilsētu (municipiju). Tā palika par vienu no plaukstošākajām salas pilsētām, kad tajā pat laikā daudzas citas vietas pagrima. Lilibeja kalpoja par romiešu galveno bāzi to Āfrikas ekspedīciju laikā, un tādēļ tās vārds bieži bija sastopams romiešu vēstures annālēs. Pilsēta bija tik nozīmīga, ka kļuva par salas otrā kvestora rezidenci laikā, kad pirmais atradās Sirakūzās. 218. gadā pr.Kr. Otrā pūniešu kara sākumā Lilibeja kalpoja par bāzi pretora Marka Emilija flotei. Tas nodrošināja uzvaru pār kartāgiešiem, kuri mēģināja pēkšņi uzbrukt pilsētai. Romieši no pilsētas bieži veica nelielus iebrukumus Āfrikas piekrastei. 204. gadā pr.Kr. Scīpions Afrikānis devās no pilsētas ekspedīcijā, kuras rezultātā Kartāga tika sagrauta. Scīpions Jaunākais arī izveidoja savu floti, kura 149. gadā pr.Kr. devās uz Āfriku. Jūlijs Cēzars izveidoja Lilibeju par savu bāzi karadarbībai Āfrikā pilsoņu kara laikā 47. gadā pr.Kr. Arī Sekstam Pompejam pilsēta kalpoja par bāzi karā pret Otro triumvirātu 36. gadā pr.Kr. Bet arī bez kariem pilsēta atradās tirgus ceļā starp Romu un Ziemeļāfriku, pateicoties kam varēja plaukt. Šeit kvestora amatu ieņēma arī Cicerons. Lilibeja bija viena no nedaudzajām Sicīlijas pilsētām, kas saglabāja savu nozīmību arī Strabona laikā. Par pilsētas labklājību impērijas periodā cita starpā liecina arī tur atrastie uzraksti, kuros ir teikts, ka tās iedzīvotāji ir sadalīti divpadsmit tribās, kas bija retums tā laika romiešu pilsētās. Imperatora Pertinaksa valdīšanas laikā 192–193. gados pilsēta tika pārveidota par romiešu koloniju (Colonia Helvia Augusta Lilybaitanorum). Šī iemesla dēļ tā netiek pieminēta piecu koloniju starpā, kuras Plīnijs Vecākais piemin kā Augusta Oktaviāna dibinātās Sicīlijas kolonijas. Romiešu periodā pilsēta kala savas personīgās monētas. No vēlajiem antīkajiem laikiem līdz viduslaikiem Pēc Romas krišanas Lilibeja palika kā viena no svarīgākajām Sicīlijas pilsētām. Tā saglabāja savu nozīmību gotu un vandaļu valdīšanas laikā, kā arī turpināja pastāvēt arī pēc tam, kad salu iekaroja arābi. Tie uzskatīja pilsētu un ostu tik svarīgu, ka deva tai vārdu Marsah-Allah ("Dieva osta"), no kā ir nācis mūsdienu Marsalas nosaukums. Apbūve Lilibejas senā pilsēta atrodas mūsdienu pilsētas robežās, kas apgrūtina tās arheoloģiskos izrakumus. Kartāgiešu laikā pilsēta, acīmredzot, aizņēma visu pussalu un bija nocietināta pussalas pakājē ar mūriem un sargtorņiem, un aizsargāta ar dziļu un platu aizsarggrāvi. Pilsētas izrakumi tika veikti galvenokārt pussalas gala rajonā, kur pašlaik ir izveidots arheoloģiskais parks. Šī rajona drupas ir attiecināmas pārsvarā uz romiešu periodu no 3. līdz 4. gadsimtam. Namu grīdas ir rotātas ar mozaīkām, kur atspoguļojas gan mitoloģiskie, gan arī Ziemeļāfrikas motīvi. Pilsētas kapi atradās rietumos no tās. To vecums tiek datēts no 4. gadsimta pr.Kr. līdz 1. gadsimtam. Daudzas kapenes ir veidotas pūniešu stilā klintīs izkaltās telpās. Tajās tika atrasti sarkofāgi un urnas, kā arī keramikas inventārs. Atradumu starpā bija atrasts liels daudzums apbedījuma stēlu, dažām no kurām ir naiska jeb neliela tempļa forma. Pilsētā atrastie artefakti glabājas Lilibejas reģionālajā arheoloģijas muzejā Marsalā. Atsauces