כסרא-סמיע

כִּסְרַא-סֻמֵיעְ (בערבית: كسرى-سميع) היא מועצה מקומית ערבית דרוזית במחוז הצפון בישראל. כ-95.6% מתושבי כסרא-סומיע (נכון לסוף 2022) הם דרוזים, כ-3.3% הם ערבים נוצרים וכ-1.1% הם ערבים-מוסלמים. כסרא וסמיע נוסדו תחילה ככפרים מבודדים במרחק של כ-10 ק"מ מהעיר עכו שבגליל העליון, מערבית לכפר פקיעין, על כביש 854. הר פלך הוא הנקודה הגבוהה ביותר בכפר. ראש המועצה הנוכחי הוא יאסר גדבאן. היסטוריה מספר חוקרים זיהו את הכפר סמיע עם כפר סִימׇעִי או כפראסימה (καππαρασιμά), שהיה בתחומה של העיר פטולמאיס (עכו). כפר זה מופיע בכתביו של הנזיר הנוצרי יוהנס מוסכוס מהמאה ה-7. עוד היו שזיהו את סמיע עם סומֶאיי או סָסַאִי הנזכרים בתלמוד בבלי, אם כי חוקרים אחרים זיהו את המקום התלמודי עם ח'רבת סעסע. הכפרים כסרא (כת'רא) וסמיע מופיעים ברישום הקרקעות העותמאני (דפתר) בשנת 1596/7. על פי המפקד, בכסרא היו 66 תושבים ב-11 בתי אב, ובסמיע היו 254 תושבים ב-42 בתי אב. שני הכפרים התפרנסו בעיקר מגידול דבורים, עיזים ומבתי בד. בגלל המיסוי הכבד שהונהג בימי השלטון העות'מאני, כשליש מאדמות כסרא היה רשום על שמות של אנשים עם קשרים שלטוניים שדאגו לתשלום המס. מכיוון שהאזור הררי, חלקים נכבדים מהקרקעות סביב הכפר עובדו רק לעיתים או שימשו למרעה. במפקד האוכלוסין של 1922 נמנו בכסרא 250 תושבים, כולם דרוזים. בכפר סמיע נמנו 4 מוסלמים, 24 נוצרים ו-143 דרוזים. במהלך מלחמת העצמאות היו הכפרים באזור שבשליטת צבא ההצלה, אולם נטייתם הייתה שלא לשתף פעולה עם צבא ההצלה בהתאם למדיניות הדרוזית שהותוותה מג'וליס, שהיה תחת השפעה ישראלית. הכפרים עלו לתודעה הציבורית בינואר 1964 כאשר מגפת חצבת תקפה מאות ילדים בכסרא והביאה למותם של מספר תינוקות בכסרא וביאנוח, אשר בגלל מזג האוויר והעדר כבישי גישה לא הצליחו להגיע אליהם צוותים רפואיים. בעקבות זאת שלח משרד הבריאות ציוד חירום ורופאים והוחל בסלילת כביש גישה בסיוע חיילי יחידת המיעוטים. הכביש הסלול נקרא בידי התושבים "כביש החצבת", ובמקביל אליו הותקנו עמודי טלפון שחיברו את הכפר לראשונה לרשת הטלפון. בשנת 1971 נסתיימה סלילת כבישים פנימיים בתוך הכפרים, והחל תכנון של חיבור הכפרים לרשת החשמל הארצית. במשך שנים רבות התנהלו הכפרים ללא רשות מוניציפלית. משרד הפנים סירב להקים בכפרים מועצות מקומיות בגלל מיעוט התושבים. הצעה לכלול את הכפרים במועצה אזורית מעלה הגליל נדחתה על ידי התושבים כי לא רצו להיות מיעוט במועצה יהודית. בשנת 1968 הוקמה מועצה אזורית מרכז הגליל והכפרים כסרא וסמיע צורפו אליה. בשנת 1990 פורקה המועצה האזורית, וכסרא וסמיע היו יחד למועצה מקומית. בשנות ה-60 של המאה ה-20 החלה מדינת ישראל ברישום הקרקעות וחלק נכבד מהקרקעות שאנשי כסרא טענו לבעלות עליהן נרשם כאדמות מדינה. בשנת 1975 יצאו תושבי הכפר בהמוניהם למנוע עיבוד האדמות על ידי יהודים. לטענת הדרוזים, מתוך 11,200 דונם של הכפר, 5,005 הוגדרו אדמות טרשים, 4,260 דונם הוגדרו אדמות נפקדים, ו-1,209 הוגדרו אדמות מדינה, כך שלתושבים נותרו רק 365 דונם. פניות התושבים הביאו להתערבות של ראש הממשלה יצחק רבין, ובעקבות זאת נרשמו כל האדמות המעובדות כאדמות הכפר, והבעלות על שאר האדמות נקבעה למשא ומתן עתידי. אוכלוסייה לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף מאי 2026 (אומדן), מתגוררים בכסרא-סמיע 9,801 תושבים, מתוכם 9,796 תושבי ישראל (מקום 183 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). שינוי בגודל האוכלוסייה ‎+1.2% בשנה‏. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ד (2023-‏2024) היה 85.5%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2023 היה 10,000 ש"ח (ממוצע ארצי: 12,593 ש"ח). תיירות המועצה המקומית כסרא סמיע מקיימת מדי שנה "פסטיבל ענף הזית" בחודש נובמבר. ראו גם פארק הסלעים של כסרא קישורים חיצוניים אתר המועצה המקומית פרופיל כסרא-סמיע נכון לשנת 2023 באתר הלמ"ס מידע על אתר כסרא-סמיע, בארכיון המנדטורי באתר רשות העתיקות הערות שוליים