Ariel (judaism)

Ariel (heebrea keeles אֲרִיאֵל, ’Jumala lõvi’ või ’Jumala tuli’) on judaismi müstilises traditsioonis esinev nimi, mida kasutatakse nii ingelliku olendi, poeetilise sümboli kui ka Jeruusalemma metafoori tähistamiseks. Juudi teoloogias ei ole Arielil ühtset dogmaatilist rolli – nimi ilmub erinevates tekstides eri tähendustes, ulatudes Tanahi poeetilisest nimetusest kuni kabalistlike kaitseingliteni. Nimi ja tähendus Heebrea sõna Ariel tuleneb sõnadest ari (’lõvi’) ja El (’Jumal’). Juudi traditsioonis sümboliseerib lõvi jõudu, kaitset ja jumalikku autoriteeti. Nime kasutus varieerub tekstiti – mõnes allikas tähistab see linna, mõnes metafüüsilist jõudu ning mõnes ingelliku sfääri olendit. Ariel Tanahis Tanahis ei esine Ariel konkreetse ingli nimena. Kõige olulisem mainimine on Jesaja raamatus (Jes 29:1–2), kus Ariel on poeetiline nimetus Jeruusalemmale. Seal tähendab see kas „Jumala altaripaika” või „Jumala lõvi”, rõhutades linna religioosset tähtsust ja templi kesksust juudi identiteedis. Ariel inglina juudi müstikas Judaismi müstilistes allikates, eriti varajases merkaava-müstikas ja hilisemates kabalistlikes tekstides, esineb Ariel kaitseingli või jumaliku jõu kehastusena. Tema rollid hõlmavad: õigete kaitsmine ja puhtuse sümboliseerimine, tule ja valguse seos jumaliku ilmutusega, teatud taevase hierarhia funktsioonid, nagu neid mainitakse tekstis Sefer Raziel HaMalach. Need kujutused ei moodusta ühtset teoloogilist süsteemi, kuid näitavad nime kasutamist mitmesuguste ingellike ja metafüüsiliste jõudude tähistamiseks. Ariel kabalas Kabalistlikes kirjutistes võib Ariel osutada: jumalikule tulele ja puhastavale valgusele, looduse ja maaenergiaga seotud jõududele, Jeruusalemma müstilisele energiale. Nime kasutatakse sageli amulettidel ja liturgilistes tekstides kaitsefunktsiooniga jumaliku jõu sümbolina. Kuigi kabala mõtestab Arieli mõnikord konkreetse inglina, jääb tema roll varieeruvaks ja sõltub kasutatud tekstitraditsioonist. Sümboolika Arieli kui „Jumala lõvi” kujund on juudi sümboolikas sügavalt juurdunud. Lõvi oli juba Piibli aegadel Juuda hõimu tunnus (1Ms 49:9) ning selle kaudu kuningliku autoriteedi, julguse, kaitse ja jumaliku väe märk. Seda motiivi kasutati nii templikultuses kui ka hilisemas juudi kunstis: lõvid ilmuvad sageli judaica esemetel, käsikirjade illustratsioonides, sünagoogide dekoratsioonides ning Templiga seotud sümboolikas. Nime Ariel tõlgendus „Jumala lõvina” seob ingellikku kujundit nende traditsiooniliste sümbolitega, rõhutades püha linna, jumaliku kaitse ja vaimse autoriteedi ideid juudi mõtteviisis. Lõvi seos Jeruusalemmaga väljendub ka Tanahi tekstides, kus Ariel on poeetiline nimetus Jeruusalemmale. Üheks tuntud visuaalseks sümboliks on Jeruusalemma Lõvivärava lõvikujud, mis kajastavad linna ajaloolist ja religioosset tähendust. Arieli nime kasutamine kaasaegses kultuuris, sealhulgas juudi süvakultuuri festivali Ariel (festival) nimetuses, peegeldab selle sümboolset sidet juudi pärandi ja Jeruusalemma ajaloolise tähendusega. Hilisem tõlgendus ja populaarkultuur Hiljem on nime Ariel kasutatud ka väljaspool klassikalist judaismi, sealhulgas renessansi esoteerikas, inglite hierarhiate kirjeldustes ja new age’i liikumistes, kus talle omistatakse looduse või tervendamisega seotud rolle. Need tõlgendused ei kuulu traditsioonilise juudi teoloogia juurde, kuid näitavad nime kultuurilist levikut. Vaata ka Ariel (festival) Viited Sefer Raziel HaMalach – kabalistlik tekst, kus mainitakse Arieli ingellikke funktsioone. Jewish Encyclopedia (1906), märksõna Ariel. Encyclopaedia Judaica, märksõna Ariel. Tanah, Jesaja 29. Davidson, Gustav. A Dictionary of Angels (1971).