נווה צוף

נווה צוף (בעבר נקרא חַלָּמִישׁ) הוא התנחלות ויישוב קהילתי דתי באזור מערב הרי בנימין, השייך למועצה אזורית מטה בנימין. היישוב נמצא על כביש 465 חוצה בנימין, בסמוך לכפרים נבי סאלח ודיר ניזאם ומצפון-מזרח לעיר מודיעין. שם גרעין המייסדים "נווה צוף" נקרא כך על שם הכפר הסמוך, "אום צפא" ולפי חלק מהדעות נקרא כך גם בשל קרבתו אל הכפר הסמוך "נבי צאלח" ועדת השמות הממשלתית התנגדה לשם זה והטילה על היישוב לבחור שם חדש. השם שנבחר באספת חברים היה "חלמיש" והוא שימש את מוסדות המדינה הרשמיים. אנשי המקום והאזור המשיכו לכנותו "נווה צוף". לאחר בקשות חוזרות מטעם היישוב, באוקטובר 2018 הוחלט בוועדת השמות ששם היישוב ישונה באופן רשמי ל"נווה צוף". היסטוריה רכס ההר עליו נמצא היישוב מזוהה בהתאם לשם של הכפר הערבי ג'יפנה הנמצא מספר קילומטרים מזרחית ליישוב, עם חבל הארץ שנקרא "חבל גופנה" בימי החשמונאים. ההתנחלות תוכננה על ידי גוש אמונים לפי "הצעת תוכנית להתיישבות ביהודה ושומרון בקיץ 1977".לאחר קבלת אישור הממשלה הוקמה ההתנחלות בכ' בחשוון ה'תשל"ח, 1 בנובמבר 1977, על ידי גרעין דתי בשם "נווה צוף" וגרעין חילוני בשם "נווה צלח" במבנה המשטרה המנדטורי של נבי סאלח, בהמתנה להקמת יישובים זמניים נפרדים לכל גרעין. מבנה המשטרה שימש לאחר מלחמת ששת הימים את משמר הגבול, עד לשנת 1972 שנה בה הוחלט לפנות את משמר הגבול מהמשטרה. החל משנת 1972 ועד לעליית גרעין נווה צוף היה המבנה מוזנח . עם עליית הגרעין בנובמבר שנת 1977, התושבים התגוררו במבנה המשטרה בצפיפות רבה, מספר משפחות בחדר, וחלקם התגוררו בתאי המעצר. בעקבות התנאים הקשים עזבו אנשי הגרעין החילוני כחודש לאחר העלייה. בהמשך עזבו מרבית אנשי הגרעין הדתי. רציחתו על רקע לאומני של נהג אוטובוס ישראלי ליד שער היישוב והתנאים הקשים הביאו כמעט לנטישת שבע המשפחות שנותרו. באוקטובר 1978 מנה היישוב כ-20 משפחות. בפברואר 1978 נתבקש היועץ המשפטי לממשלה להכריז על קרקעות באזור כאדמות מדינה, לאחר בדיקה שאין מי שעיבד אותם ותפס חזקה. במרץ 1978 הורה שר הביטחון עזר ויצמן על הקפאת תחילת העבודות להקמת היישוב הזמני והתושבים הפגינו נגד ההחלטה בירושלים. באמצע אפריל 1978 בעקבות שיחה של ראש הממשלה עם שר הביטחון, עלו הטרקטורים הראשונים להכשרת הקרקע דרומית מערבית למבנה המשטרה עבור היישוב הזמני המתוכנן בגבעת החובלתא. י. לאחר תחילת העבודות פנו תושבי נבי סאלח לבג"ץ בעתירה נגד הקמת היישוב וטענו לבעלות על שטח גבעת החובלתא וכנגד גדר שהוצבה במקום עוד בט"ו בשבט כדי להגן על נטיעות מפני רועי צאן. בעקבות הצהרת מנהלת מחלקת הבג"צים בפרקליטות המדינה דורית ביניש שהיא אינה יודעת מי הקים את הגדר, הוציאו השופטים צו הפסקת עבודות ל-45 יום כדי שהמדינה תוכל לברר את העובדות לאשורן. הדיונים בבג"ץ נמשכו כשנה וחצי. עקב עצירת העבודות בגבעת החובלתא, החליט אריאל שרון שלא להמתין להחלטת בג"ץ ולמקם את היישוב הזמני ליד מבנה המצודה. כך הוקמה שכונה ראשונה שמנתה 12 מבנים זמניים. האכלוס התבצע באוקטובר 1978. לאחר הצגת תצלום אוויר שאישר כי גבעת החובלתא לא עובדה בעבר, דחה בג"ץ את עתירת תושבי נבי צאלח ועבודות הבינוי חודשו באוגוסט 1979. באוגוסט 1979 חסו תחת היישוב 900 דונם. יישוב הקבע יועד לקום על גבעת החורש במקומו הנוכחי של היישובבפברואר 1980 החלו עבודות התשתית להקמת יישוב הקבע. הכשרת השטח בוצעה בהתאם לתוכנית שאושרה על ידי ועדת שיפוט והשטח היה מכוסה בעיקר בשיחים, אולם נבדקה טענה שבתהליך החישוף נכרתו עצי קטלב ואלון מוגנים ביער דיר ניזאם. הטענות נדחו[דרוש מקור: לא מצאתי מקור לכך שהטענות נדחו - לפי הידיעות העיתונאיות המצורפות נראה כי אכן נכרתו עצים ביער מוגן] ועבודות הקמת יישוב הקבע נמשכו כמתוכנן. הבנייה נעשתה בשיטת בנה-ביתך וכללה בנייה רגילה וגם בתי עץ שהובאו מפינלנד ומשוודיה. אכלוס השכונה הראשונה ביישוב הקבע החל בשנת 1983 (תיאור התפתחות היישוב והתשתיות בשנים 1977–1997 מפורט בעבודה סמינריונית על "יישובי כביש חוצה בנימין). במשך שנות קיומו של היישוב אירעו בסביבתו פיגועים שבהם נהרגו ונפצעו כמה מתושביו. בשנת 2010 אהוד אמיתון חשף זיוף של תג מחיר סמוך לנווה צוף. בליל שבת 25 בנובמבר 2016 במהלך גל השרפות בישראל, פרצה שרפה גם ביער נווה צוף, כנראה כתוצאה מהצתה מכוונת. האש התפשטה ביער והגיעה למרכז היישוב. באותו ערב היישוב פונה מיושביו, חלקם ליישוב הקרוב, עטרת. כ-18 בתים נשרפו כליל וקרסו וכ-25 בתים נוספים ניזוקו קשות מהאש. לא היו נפגעים בנפש. גם יער נווה צוף נפגע קשות ועצים רבים נשרפו ונעקרו. ב-2019 החל פרויקט שיקום היער ובט"ו בשבט היו נטיעות רבות לחדש את הצמחייה ביער. ב-21 ביולי 2017 נרצחו ביישוב שלושה בני משפחה בידי מחבל פלסטיני בן 19 מהכפר הערבי הסמוך כובאר. ב-1 ביוני 2023 חיילים ששמרו על ההתנחלות ירו בניגוד לפקודות לעבר נבי סאלח, ומהירי נהרג הפעוט מוחמד תמימי. אוכלוסייה ביישוב מתגוררות כ-300 משפחות, וכ-1,278 תושבים. כ-75% מתושבי היישוב ילידי ישראל, והשאר הגיעו ממדינות כמו ארצות הברית, בריטניה וצרפת. שירותים ביישוב יש שני בתי ספר: בית ספר יסודי ממלכתי דתי, אולפנת שירת הים למוזיקה ומחול, וכן תלמוד תורה לילדי בית הספר היסודי בשעות אחר הצהריים. כמו כן נמצאים ביישוב גם מכינה קדם צבאית "אלישע", בריכת שחייה, קופת חולים, מרכז להתפתחות הילד, סניף יד שרה, סניף של תנועת הנוער בני עקיבא וארבעה בתי כנסת. ביישוב יש קהילה מתנדבת המחזיקה גמ"ח "חסדי שרה", גמ"ח למען אחי ורעי וצוותי מד"א, כבאות וכיתת כוננות. רב היישוב מייסודו היה הרב יהונתן בלס, שמשמש גם כראש כולל "רצון יהודה" בפתח תקווה. כיום, רב היישוב הוא שי יעקובוביץ. אתרים בקרבת היישוב נמצאות שמורת יער אום צפא ושמורת יער נווה צוף, המשולבת בחורש ים תיכוני עם עצי אורן. שתי שמורות אלו הן מהשמורות הבודדות שנותרו בהרי יהודה. בתוך תחומי היישוב נמצא אתר ארכאולוגי הקרוי "חובלתא". מבנה המשטרה ההיסטורי ערך מורחב – המצודה הבריטית בנווה צוף בשולי היישוב ניצבת מצודת טגארט שהוקמנ כחלק ממערך הביטחון של השלטון המנדטורי בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי, על ידי המחלקה לעבודות ציבוריות. בדומה למצודות נוספות, הוקמה מצודה זו על גבי מבנה ביטחון ישן, ובשל כך המאפיינים הארכיטקטוניים של המבנה הישן נשמרו בזה החדש. מצודה זו מורכבת מאגף ראשי בן שתי קומות, מגדל ביטחון ומספר אגפים התוחמים שתי חצרות פתוחות. ייחודה של מצודה זו הוא בכך שהמבנה מצופה באבן, וכן השימוש בקשתות בחזיתות הפונות לחצרות הפנימיות (ממאפייני המבנה הישן שנבלע במצודה המאוחרת). כיום משמש המבנה את אולפנת "שירת הים" למוזיקה ולמחול, ארכיון היישוב ומשרדי מדרשת גופנה. מעיין הקשת ("עין אל-קוס") ערך מורחב – מעיין הקשת בסמוך להתנחלות נמצא מעיין הקשת (בערבית: "עין אל-קוס"), מעיין שמאז 2009 הפך למוקד סכסוך בין תושבי הכפרים הפלסטינים הסמוכים, דיר ניזאם ונבי סאלח, ופעילי שמאל לתושבי המקום. ב-2006 נוקה המעיין ושופץ על ידי בני נוער מהיישוב המכנים אותו מעיין מאיר. לטענת תושבי הכפרים במשך מאות שנים הם עשו שימוש במי המעיין. מנגד טוענים התושבים שהמעיין לא היה בשימוש עד שהם שיפצו אותו. בכל יום שישי מקיימים הפלסטינים ביחד עם פעילי שמאל הפגנות במקום[דרושה הבהרה]. נווה יאיר על גבעה בדרך להתנחלות, בסמוך ליד האתר הארכאולוגי חירבת תיבנה, ממוקם נווה יאיר. המקום נקרא על שם סגן יאיר נבנצאל בן היישוב שנהרג ב־18 במאי 2001. ליד הכניסה מוצבת אנדרטה לזכרו שהוקמה על ידי חבריו מהישוב נווה צוף. כיום באתר שוכן מוצב צבאי. מבנים ומוסדות בית כנסת מרכזי ובתי כנסת נוספים של עדת תימן, מרוקו ועוד. מקווה נשים ומקווה גברים. מקווה כלים. צרכניה. בריכת שחייה ומגרשי כדורסל. בית ספר יסודי אזורי. מרפאת קופת חולים לאומית. אולפנה של בני עקיבא למוזיקה ולמחול "שירת הים". האולפנה הוקמה בשנת תשע"ה ולומדות בה מאות תלמידות. אמפיתיאטרון לאירועים "מעלות סיון". משרדי מדרשת הרי גופנא. מכינה קדם צבאית "אלישע". ספריה. סניף של תנועת הנוער בני עקיבא . שכונת נווה אח"י השכונה נקראה על שם: אלעד, חיה ויוסי סלומון אשר נרצחו בפיגוע ביישוב. בערב שבת 21 ביולי 2017 סמוך לשעה 21:30 נכנס מחבל לבית משפחת סולומון, שבו ישבו עשרה מבני המשפחה לסעודת ליל שבת, שבעקבותיה תוכננה גם חגיגת שלום זכר להולדת נכד במשפחה. המחבל רצח את יוסי סולומון בן 70, ואת שני ילדיו, חיה סולומון בת 46, ואלעד סולומון בן 36. אשתו של אלעד, מיכל, מילטה את הילדים הקטנים לחדר והזעיקה את המשטרה. בעקבות הפיגוע הוחלט בתיאום עם הנהגת המתיישבים להרחיב את ההתיישבות באזור ולהקים מאחז חדש להנצחת הנרצחים, בשטח בין נווה צוף למכינת אלישע. מאות בני אדם התכנסו בלילה והקימו את המאחז תוך חסימת הכביש לתנועת כלי רכב פלסטיניים שנתיים לאחר הקמת השכונה מתגוררים בה כ־20 משפחות. בשכונה בית כנסת ופיתוח האזור בעיצומו. גלריית תמונות קישורים חיצוניים אתר האינטרנט הרשמי של נווה צוף נוה צוף, באתר המועצה האזורית מטה בנימין נוה צוף (יהודה ושומרון), דף שער בספרייה הלאומית הערות שוליים