נמל התעופה רמון

נמל התעופה הבין-לאומי רמון – אילת הוא נמל תעופה בין-לאומי בישראל על שם אילן ואסף רמון, הממוקם בערבה הדרומית, צפונית לבאר אורה. הנמל הוא השני בגודלו בישראל (אחרי נמל התעופה בן-גוריון) והוא משמש כנמל התעופה העיקרי בישראל לנחיתות חירום. הנמל החליף את נמל התעופה הישן של אילת וכן גם את נמל התעופה עובדה ששימש כנמל תעופה בין-לאומי. נמל התעופה נפתח ב-21 בינואר 2019. הפרויקט הנמל ממוקם 18 קילומטרים צפונית לאילת, סמוך לפארק תמנע על שטח של כ־5,000 דונם, ומשמש כנמל תעופה בין-לאומי נוסף של מדינת ישראל לטיסות פנים ולטיסות בין-לאומיות וכן שדה חירום חלופי במקום שדה התעופה עובדה. מסלולי ההמראה והנחיתה נסללו באורך של 3,600 מטר ורוחב של 60 מטר, שיכול לקלוט מטוסים רחבי גוף. מטרתו של הנמל היא לספק חלופה לנמל התעופה אילת אשר אינו מסוגל לקלוט מטוסי סילון גדולים, ולנמל עובדה שאינו ערוך לטפל בנוסעים רבים. הנמל כולל מגדל פיקוח בגובה 47 מטר, בהתאם לסטנדרטים מתקדמים, אזורי תפעול, טרמינל נוסעים מרווח הכולל חנויות דיוטי פרי (מהן ייהנו גם הטסים בטיסות פנים בשל הפטור ממע"מ לאילת) בשטח של כ־34 אלף מטר רבוע, שייתן תחילה מענה לכ־1.8 מיליון נוסעים בשנה ויותר ברמת שירות גבוהה (ועד 4 מיליון נוסעים, אם יורחב), מערך כבישים חדש ומגרשי חניה. תחילה תוכננו בשדה שבע עמדות חנייה למטוסים רחבי גוף ובינוניים, תשע רחבות חנייה למטוסי טורבו־פרופ. אך לאור ההחלטה להשתמש בו גם כנמל תעופה לעיתות חירום, הוכשרו בו כ־60 עמדות חנייה למטוסים בגדלים שונים, שאמור לאפשר לכל צי המטוסים של חברות התעופה בישראל לחנות בו זמנית בשדה אם נתב"ג ייסגר. עלות בניית השדה הייתה כ־1.7 מיליארד שקל והיא מומנה בחלקים שווים על ידי רשות שדות התעופה, על בסיס מכירת הקרקע עליה שוכן נמל התעופה באילת וכן מתקציב המדינה. כחלק מתוכניות הפיתוח הוחלט לתכנן את השדה בגישה סביבתית יחסית, ובהן הכשרת שדה סולארי בשטח של 80 דונם, התקנת תאים פוטו־וולטאיים שיספקו חלק מהחשמל לתפעול הטרמינל, חלונות עם בידוד כפול, "בריכה ביולוגית" לצורכי נוי בלב הטרמינל, מערכות קירור שיאפשרו צבירת מים שיתעבו מהאוויר המקורר, ופיתוח נוף המבוסס על צמחייה מדברית מקומית שאינה דורשת השקיה מרובה.[דרוש מקור] היסטוריה ההחלטה על הקמת הנמל התקבלה בינואר 2002, לאחר שתוכנית להקמת שדה חדש בעין עברונה, קרוב יותר לאילת, בוטלה עקב החשש לפגיעה בשמורת הטבע במקום. באוקטובר 2002 אישר שר התחבורה אפרים סנה את מיקום הנמל, לאחר שנבחנו שלוש חלופות למיקומו. עוד הודיע כי הקמתו אמורה להימשך כשבע שנים ועלותו נאמדה אז ב-250 מיליון דולר. האישור הסופי לפרויקט התעכב, מאחר שבאותה עת נדונה במקביל תוכנית להקמת נמל תעופה משותף ירדני-ישראלי בעקבה. במאי 2005, הופקדה תוכנית המתאר המקומית של השדה בוועדה המחוזית לתכנון ובנייה, על ידי האגף לתכנון והנדסה של רשות שדות התעופה. התוכנית כללה מסלול באורך של 3,600 מטר, וטרמינל נוסעים לתנועה שנתית של 500 אלף נוסעים בין-לאומיים ו־1.75 מיליון נוסעים בתעופה הפנים-ארצית. רשות שדות התעופה הודיעה שהיציאה למכרז תכנון וביצוע, בעלות של 200 מיליון דולר, תיעשה בתחילת 2006, אך הפרויקט לא החל כמתוכנן. בפברואר 2009, אישרה הממשלה הצעת החלטה של שר התחבורה, שאול מופז, לקדם את הקמת שדה התעופה ולתאם עם מערכת הביטחון מגבלות ביטחוניות הקשורות להקמת השדה. ביולי 2010 אישרה הממשלה את הקמתו של שדה התעופה ואת קריאת שמו על שם אילן ואסף רמון. תהליך התכנון המפורט של השדה אמור היה להימשך כשנה, ובניית שדה התעופה הייתה אמורה להימשך כשלוש שנים עד סוף 2014. אך רק ב־2 ביולי 2012 פרסמה רשות שדות התעופה מכרז לבחירת חברת תכנון, הקמה וניהול של הנמל. הזוכה במכרז הייתה שותפות של משרדי האדריכלים מן שנער אדריכלים ומשה צור אדריכלים. לראש צוות התכנון מונה אדריכל אמיר מן, שריכז יותר מ־30 חברות ויועצים בתחומי תכנון שונים.[דרוש מקור] באפריל 2013 נבחרו במכרז פומבי, יורם גדיש חברה להנדסה בע"מ וברן הקמת פרויקטים בע"מ לנהל, לתאם ולפקח על התכנון והביצוע של פרויקט שדה התעופה החדש. ב־9 במאי 2013 התקיים טקס הנחת אבן פינה במעמד שר התחבורה, ישראל כץ, ראש עיריית אילת, מאיר יצחק-הלוי, ראש מועצה אזורית חבל אילות, אהוד עמיאל גת, מנהלי רשות שדות התעופה ורונה רמון, ועבודות העפר החלו בסוף מאי 2013. באוקטובר 2013 הודיעו בכירים ירדנים לרבות שרת התחבורה לינה שביב כי הם מתנגדים להקמת שדה התעופה בתמנע בטענה שהשדה נבנה קרוב מדי לשדה התעופה המלך חוסיין שבעקבה. וביולי 2015 הגישה ירדן תלונה רשמית לארגון הבין-לאומי לתעופה אזרחית בגין בניית נמל התעופה. בספטמבר 2014, כחלק מלקחי מבצע צוק איתן, הוחלט להאריך את מסלול הטיסה מ-3.1 קילומטרים ל-3.6 קילומטרים. דבר שמאפשר לכל סוגי המטוסים, כולל מטוסי בואינג 747, להמריא ולנחות בו, כך שבעיתות חירום סגירת נתב"ג לא תנתק את ישראל מהעולם. במהלך ינואר 2014 פרסמה רשות שדות התעופה מכרז פומבי לעבודות הסלילה והנחת התשתיות לשדה. לפי התוכנית, נדחתה הפעלת שדה התעופה לסוף 2017 ואחר כך לתחילת 2018. לאחר דחיות נוספות, נמסרה הודעה כי פתיחתו צפויה להתבצע לקראת סוף המחצית הראשונה של 2018. לבסוף פורסם כי השדה ייפתח בהדרגה לטיסות הפנים החל מ-22 בינואר 2019 ולטיסות החוץ מספר חודשים מאוחר יותר. ב-5 בספטמבר 2017 נחת בשדה מטוס של חברת ארקיע, במסגרת טיסת בדיקת המסלול ותהליך קבלת אישורי התעופה למסלול. זוהי הנחיתה הראשונה של מטוס אזרחי בשדה. ב-16 ביולי 2018 נערך במקום טקס בהשתתפות שר התחבורה ובני משפחת רמון, במהלכו הוסר הלוט מעל שלט ועליו שמו הרשמי של נמל התעופה. מיד לאחר הטקס נחת במקום המטוס הראשון שביצע זאת באמצעות המערכות המבצעיות של נמל התעופה. ב-21 בינואר 2019 החל שדה התעופה לפעול. נחיתה מסחרית ראשונה ברמון התקיימה ב-4 בפברואר 2019 כשמטוס ATR-72 של חברת ישראייר, המריא משדה דב כשעליו 72 נוסעים. נחיתה בין-לאומית ראשונה התקיימה ב-4 במרץ 2019 במטוס בואינג 737-800 של חברת ריינאייר בטיסה מפוזנן. ב-13 ביוני 2025, בעקבות מבצע עם כלביא, נסגר הנמל יחד עם כל המרחב האווירי של ישראל. ב-7 בספטמבר 2025, במהלך מלחמת חרבות ברזל, כטב"ם ששוגר על ידי ארגון החות'ים פגע בטרמינל בנמל התעופה ופצע אדם אחד באורח קל. בעקבות האירוע הופסקו ההמראות והנחיתות בנמל למשך כמעט שעתיים. ב-28 בפברואר 2026, בעקבות מבצע שאגת הארי, נסגר הנמל שוב ועבר לרשות צה"ל, כנמל חליפי עבור חיל האוויר. ליקויים בנמל התעופה בתחילת 2025 הודיע משרד התחבורה על השקעה מתוכננת של 55 מיליון ש"ח בשדרוג מערכות תפעול, בקרה וביטחון בשדה. לפי הודעת המשרד, השדרוגים נועדו לכלול מערכות טכנולוגיות מתקדמות, ובהן מערכות IT, מערכות מבצעיות, מערכות בקרה, מערכות מיון ומערכות ביטחוניות. אך דו"ח מבקר המדינה שפורסם בסוף 2025 הצביע על ליקויים מהותיים במוכנותו של השדה למצבי חירום. על פי ממצאי הדו"ח, נמל התעופה רמון אינו ערוך באופן מלא להתמודדות עם אירוע רב-נפגעים ואינו יכול לשמש חלופה מלאה לנמל התעופה בן-גוריון. הביקורת כללה פערים במערכי הפיקוד והשליטה, מחסור באמצעים ובכוח אדם, וכן ליקויים במענה הרפואי שלא הוסדר במלואו מאז פתיחת השדה. בדו"ח הודגש כי המענה הרפואי הקבוע שנדרש עבור השדה לא הושלם מאז הקמתו, וכי קיים פער בין דרישות משרד הבריאות והמטה לביטחון לאומי לבין המצב בפועל, בין היתר בשל היעדר תקצוב מוסדר. גם מבחינה כלכלית עלו סימני שאלה באשר למודל ההפעלה של השדה. על פי פרסומים בתקשורת, נבחנה אפשרות להפרטת נמל התעופה רמון על רקע גירעון תפעולי מתמשך. לצד זאת, המדינה המשיכה להתערב בפעילות הקו נתב"ג–רמון באמצעות סבסוד. תוכנית הסבסוד, שהחלה באפריל 2024 ואפשרה לתושבי אילת וחבל אילות לטוס בקו זה במחיר של 99 ש"ח, הוארכה בשנת 2025 גם לשנים 2026–2027, במסגרת תקציב של 40 מיליון ש"ח. במהלך מבצע שאגת הארי, נותר השדה סגור לתנועת נוסעים גם כאשר נמל התעופה בן-גוריון חזר לפעילות חלקית. לפי גורמים ביטחוניים, ההחלטה נבעה משיקולי סיכון והערכת מצב במרחב האווירי. בסוף מרץ 2026 דווח כי חרף ייעודו של נמל התעופה רמון כחלופת חירום לנתב"ג, הוא לא שולב כמענה המרכזי בזמן צמצום הפעילות בנתב"ג, בין היתר על רקע ליקויים מבצעיים וביטחוניים שעליהם התריע גם דו"ח מבקר המדינה. יעדים ונתוני תנועה סטטיסטיקה נכון לנובמבר 2019, עברו 1,386,479 נוסעים בנמל התעופה רמון, כ-10% פחות מכמות הנוסעים שעברו בנמל התעופה עובדה ובנמל התעופה אילת במצטבר בשנת 2018. כמות הנוסעים בטיסות פנימיות הייתה 1,095,578 לעומת 1,294,910 נוסעים ב-2018, ירידה של כ-15 אחוז. אולם, בטיסות בין-לאומיות עברו בנמל 290,901 נוסעים לעומת 250,438 נוסעים ב-2018, עליה של כ-16 אחוז. תנועת הנוסעים בטיסות פנימיות נותרת יציבה למשך כל השנה בטווח של בין 95 ל-134 אלף נוסעים לחודש. בטיסות הבין-לאומיות כמעט כל הפעילות היא בין נובמבר לאפריל. חמשת היעדים הבין-לאומיים עם תנועת הנוסעים הכי גבוהה ביותר בשנת 2019 היו מוסקבה (27,868 נוסעים), בודפשט (25,380 נוסעים), ורשה (18,046 נוסעים), וינה (11,528 נוסעים) וקרקוב (11,292 נוסעים). סגירת שדה דב לפעילות בקיץ 2019, בנוסף לכך שרמון ממוקם כ-20 קילומטרים מאילת בניגוד לנמל התעופה הישן, גרם לכך שכמות הנוסעים והטיסות לאילת ירדה מאוד. הפסקת הפעלת הקו מאילת לחיפה ב-2020 גרמה לכך שמאז הטיסות הן לנתב"ג בלבד. כך הקו מאילת לנתב"ג הסיע 857 אלף נוסעים בתקופה שבין אוקטובר 2022 לספטמבר 2023. זאת לעומת כ-1.4 מיליון נוסעים שעברו בנמל התעופה הישן של אילת מדי שנה (ירידה של 39%). גם כאשר מדובר בטיסות בין-לאומיות בעונת החורף של 2022/23 נחתו ברמון 16 טיסות בין-לאומיות שבועיות בלבד, זאת לעומת 48 טיסות שבועיות שהיו בנמל התעופה בעונת החורף של 2019/20. לכן יש הטוענים שהנמל הוא פיל לבן. בשנת 2024 עברו בנמל 655,218 נוסעים, בשנת 2025 גדל מספר הנוסעים ל-735,903: 93.5% מנוסעי טיסות הפנים ברמון טסו בקו נתב"ג – אילת, בעוד שחלקו של הקו לחיפה עמד על כ-6.5%.. מאז אוקטובר 2023 אלו עקב מלחמת חרבות ברזל, לא הופעלו טיסות בינלאומיות לעיר. נתונים יעדים טיסות עבור נוסעים פלסטינים בקיץ 2022 החלו לפעול בנמל טיסות ייעודיות לתושבי הרשות הפלסטינית. הטיסות חוסכות לפלסטינים את הצורך במעבר לירדן לצורך טיסה או עיכובים רבים בנסיעה דרך נתב"ג. לצורך כך הוסדרו נוהלי אבטחה בין מפקדת מתאם פעולות הממשלה בשטחים, השב"כ והמשטרה. הטיסה הראשונה במסגרת הסדר זה הייתה טיסת ארקיע לקפריסין, בה היו נוסעים ישראלים לצד פלסטינים שהגיעו לנמל התעופה בהסעות מיוחדות. החל ממרץ 2025 משמש הנמל כנקודות יציאה להגירת פלסטינים מרצועת עזה. בשלושת החודשים הראשונים להפעלת התוכנית עברו כמה אלפי פלסטינים מרצועת עזה דרך הנמל. דרכי גישה הגישה לכלי רכב מאילת אל נמל התעופה מתאפשרת באמצעות כביש 90 (כביש הערבה), בנסיעה שאורכת כרבע שעה. אבטחה בשל קרבת נמל התעופה לגבול ישראל–ירדן, הוחלט להקים "חומה" של יותר מארבעה קילומטר בינו לגבול שתסתיר את הפעילות בו למשקיפים מעבר לגבול. בנוסף אושרה בעלות של 300 מיליון שקל הקמת גדר בגבול ישראל ירדן, המגנה על אילת, שדה התעופה והיישובים הקרובים. הגדר שהוקמה בגבול עם ירדן היא באורך של כ־34 קילומטר ובגובה של כ־6 מטרים שמתחילה ממפרץ אילת ותגיע עד לאזור חולות סמר מצפון לשדה התעופה. בנוסף המתחם כולו הוקף בגדרות ביטחון באורך של כ־14 קילומטר. כמו כן הוקמה מצידו של השדה הפונה לגבול ירדן רשת פלדה המיועדת להגנה מחדירת טילים שגובהה 26 מטרים ואורכה 4.5 ק"מ, ואילו הגדר הנמוכה יותר חופתה גם בלוחות פלדה להגנה מפצצות מרגמה, בנוסף לאמצעי בטיחות נוספים. כמו כן הוקמו 3 תרני תקשורת בגובה 64 מטרים שיכללו מערך מכ"מים ומצלמות הסורקות את הגבול. בין העבודות להקמת גדרות הביטחון נכללו פינוי מוקשים מרצועת שטח שאורכה כ־17.5 ק"מ, והתקנת מעברי מים בתחתית הגדרות כדי למנוע הצפה בשיטפונות בעונת החורף. בבניין הטרמינל עצמו הוחלט להימנע מההפרדה המקובלת לרוב בין הנוסעים בטיסות הפנים לנוסעים בטיסות הבין-לאומיות והם חולקים חללי המתנה משותפים, בין השאר גם בשל העובדה שאף הטסים בטיסות הפנים זכאים לפטור ממכס כמו באילת וכן בשל החמרת בידוק הנוסעים וחפציהם גם בטיסות הפנים. בתרבות היותו של נמל התעופה פנוי מתנועת נוסעים בחלק משעות היום, שימשה לצילום סרטים שנועדו לדמות נמלי תעופה גדולים יותר. כך למשל צולם ב-2022 הסרט לרוץ על החול ברמון, בעת שניסו לדמות אותו לנמל התעופה בן-גוריון. נמל התעופה מופיע בשמו בסרט המלחמה האמריקאי "ג'ארהד: חוק השבות" (Jarhead: Law Of Return) שיצא לאקרנים בשנת 2019. קישורים חיצוניים אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה רמון אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה רמון ספיר פרץ, ‏רש"ת פרסמה את המכרזים להקמת שדה התעופה בתמנע, באתר גלובס, 17 באוקטובר 2012 נעמה ריבה, קשה לבנות נמל תעופה באמצע המדבר, באתר הארץ, 8 במאי 2016 מירב מורן, ‏נחיתה: חצי שנה לפתיחת שדה התעופה החדש ליד אילת, באתר גלובס, 16 בדצמבר 2016 איתי בלומנטל, רגע לפני הפתיחה: הצצה לנמל התעופה רמון, באתר ynet, 17 בינואר 2019 נעמה ריבה, נמל התעופה החדש בתמנע: ישראל מצטרפת למאה ה-21, באתר הארץ, 19 בינואר 2019 רינה רוזנברג קנדל, סיור בשדה התעופה הבינלאומי החדש של ישראל: ככה זה יעבוד, באתר TheMarker‏, 20 בינואר 2019 גבריאלה דוידוביץ'-ויסברג, רינה רוזנברג קנדל, "סופרים ציפורים": שדה התעופה רמון לא ממריא, באתר TheMarker‏, 21 ביולי 2019 מיכל רז-חיימוביץ', ‏האם שדה התעופה רמון בדרך להפוך לפיל לבן?, באתר גלובס, 4 ביולי 2019 ענת ג'ורג'י, למה שדה רמון לא מתרומם?, באתר TheMarker‏, 4 במאי 2022 הערות שוליים