ג'ש (גוש חלב)

ג'ש (בערבית: الجش אַ-גִ'ש, בסורית: ܓܫ; נודע גם בשם גוש חלב, כשם היישוב היהודי העתיק) היא מועצה מקומית בגליל העליון. היישוב נמצא בגובה בין 700 ל-840 מטר מעל פני הים, מצפון-מערב לצפת, על כביש 89. ג'ש הוא היישוב היחיד בישראל שרוב תושביו הם נוצרים־מרונים, לצד מיעוטים של מוסלמים ונוצרים־מלכיתים. בכפר נמצאו שרידי בית כנסת עתיק ובית קבורה (מאוזוליאום), המהווה חלק מבית הקברות של גוש חלב היהודית הקדומה. יש בכפר קברים המיוחסים לשמעיה ולאבטליון, מחכמי הסנהדרין הגדולה בירושלים. היסטוריה בעת העתיקה ג'יש נודעה בשם "גוש חלב", והתקיים בה ישוב יהודי החל מימי הבית השני ועד ראשית התקופה העות'מאנית. במהלך המרד הגדול, גוש חלב שימשה בשנת 67 כמרכז חשוב של המורדים היהודים ברומאים, שהונהגו על ידי בן העיר, יוחנן. גוש חלב היא היישוב היהודי האחרון שנפל לידי הרומאים בגליל. בכתבי יוסף בן מתתיהו המקום מופיע בשם "גיסקלה" (Giscala), שהיה כנראה הגרסה היוונית לשם העברי. בתקופה המוסלמית המוקדמת נקרא היישוב ג'וש או ג'יש. מקורות היסטוריים שונים מן המאות ה-10 עד ה-15 מציינים את גוש חלב ככפר יהודי גדול. בשנת 1648 ביקר בכפר אווליה צ'לבי, ולדבריו באותו זמן תושבי הכפר היו דרוזים. במאה ה-17 הגיעה לג'ש משפחת אל־האשול (الهاشول), שהיא המשפחה הוותיקה ביותר שעודנה מתגוררת בכפר. משפחת אל־האשול היא מרונית, אבל יצחק בן-צבי תיעד מסורת מקומית לפיה היא ממוצא יהודי, ונודעה במקור בשם שאול. הכפר יושב בראשית המאה ה-18 על ידי נוצרים מרונים ומלכיתים (יוונים־קתולים), לצד מספר משפחות מוסלמיות. על-פי בן-צבי, המרונים היגרו לגוש חלב בעקבות קרב עין דארה בשנת 1711, אז הביסו שבטי קייס את שבטי ימן והניסו רבים מהם מהר הלבנון. הם שימרו את השם הקדום של הכפר, כמו יישובים נוספים בני ימינו באזור, הנושאים את שמותיהם של יישובים יהודיים קדומים כגון מושב מירון על שם מירון הקדומה, מושב סִפְסוּפָה על שם הכפר סִפְסוּפָא המוזכר בתלמוד, קיבוץ ברעם על שם כפר ברעם, קיבוץ סאסא על שם סאסא המוזכרת במשנה ועוד. בשנת 1837 הרסה רעידת האדמה בצפת את רוב מבני הכפר וכ-200 תושבים נהרגו. לאחר הרעש חודשה ההתיישבות בכפר והוא התרחב לכיוון דרום. סביב שנת 1870 ביקר בכפר המטייל והחוקר הצרפתי ויקטור גרן וכתב: ”הכפר בשם זה יושב על המדרון המערבי של הגבעה, והוא נחלק לשני רבעים: בצד מערב הרובע המוסלמי, ובו שלוש מאות תושב; ובמזרח, הרובע הנוצרי, שיושבים בו מאתיים יוונים אוניאטים ושבעים מארונים”. הוא ציין כי כמה שנים קודם לכן עוד ניתן היה לראות את שרידי החומה העתיקה של החקרא של גוש חלב, אך עד זמן ביקורו היא נהרסה כמעט כליל, והאבנים שנעקרו ממנה שימשו לבניית הכנסייה היוונית. בנוסף, הוא הבחין בשיפולי הגבעה במערות קבורה רבות. במפקד האוכלוסין בארץ ישראל (1922) נמנו בכפר 721 תושבים, מתוכם 341 מוסלמים, 268 נוצרים מרונים ו-112 נוצרים מלכיתים. הכפר נכבש על ידי צה"ל ב-29 באוקטובר 1948, במהלך מבצע חירם. אז עזבו רוב התושבים המוסלמים את הכפר, ופליטים נוצרים הגיעו אליו מכפרי הסביבה שנהרסו, בהם רוב תושבי הכפר המרוני בירעם. כתוצאה מכך עלה אחוז המרונים באוכלוסיית הכפר לכ-85%. בדצמבר 1949 הוכנה תוכנית לגירוש אנשי הכפר, יחד עם יישובים ערביים נוספים, אך היא לא יצאה לפועל עקב התנגדותם של משה שרת ואליעזר קפלן. ב-1952 נכשל ניסיון של קק"ל לעודד תושבים מאל ג'יש להגר לארגנטינה ("מבצע יוחנן"). בשנת 1963 הוכר היישוב כמועצה מקומית. אוכלוסייה לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף מאי 2026 (אומדן), מתגוררים בג'ש 3,292 תושבים, מתוכם 3,204 תושבי ישראל (מקום 247 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). שינוי בגודל האוכלוסייה ‎+1.7% בשנה‏. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ד (2023-‏2024) היה 82.9%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2023 היה 11,642 ש"ח (ממוצע ארצי: 12,593 ש"ח). זהות, שפה ודת כמחצית מתושבי הכפר משתייכים לעדה המרונית, קבוצה אתנו-דתית שמקורה בהר הלבנון, המשתייכת לנצרות הקתולית ככנסייה מזרחית. מוצא רבים מהם מכפר בירעם, שתושביו המרונים פונו ב-1948 ולא הורשו לחזור לאחר סיום הלחימה. בג'ש יש את האוכלוסייה המרונית השנייה בגודלה בארץ, אחרי חיפה. מרבית המרונים הם דוברי ערבית כשפת אם, ועל כן רבים מהם מגדירים את עצמם כערבים נוצרים. עם זאת, חלק מהמרונים בג'ש מזהים עצמם לא כערבים, אלא כארמים. העמותה הארמית נוצרית, בהנהגתו של תושב הכפר שאדי חלול, פועלת להחייאת השפה הארמית בכפר. בבית הספר היסודי בג'ש היו שיעורים בשפה הארמית, ואולם ככלל ההוראה בבתי הספר היא בערבית. בג'ש יש מיעוט מוסלמי משמעותי. לפני קום המדינה (לפי מפקד 1931 וסקר 1945) הם היוו רוב, אך כיום רק כ-38% מאוכלוסיית הכפר הם מוסלמים, לפי נתוני הלמ"ס לשנת 2023. המשפחה המוסלמית הגדולה ביותר בכפר היא משפחת חליחל (حليحل). בג'ש יש גם מיעוט מלכיתי, שגם הם נוצרים קתולים, אבל משתייכים לכנסייה המלכיתית ולא למרונית. בשתי קהילות אלו ההזדהות כערבים היא גורפת כמעט לחלוטין. ראשי מועצה בעבר זכי ג'ובראן: 1963–1993 אליאס אליאס: 1993–2003 הנרי עלם: 2003–2008 אליאס אליאס: 2008–2024 שריף ניג'ם: 2024–הווה לקריאה נוספת אהרון אבן חן, החרזן מגוש חלב, בתוך: חתונה בצידון, הוצאת מסדה, 1972 קישורים חיצוניים אתר האינטרנט הרשמי של ג'ש פרופיל ג'ש (גוש חלב) נכון לשנת 2023 באתר הלמ"ס אמנון גופר, נוף גלילי, פריחה וקודש: אל הכפר המרוני גוש חלב, באתר ynet, 21 בינואר 2011 אדר' פאינה מילשטיין, כפר ג'יש: סקר אורבאני, אתר רשות העתיקות – מינהל שימור, מאי-אוקטובר 2005. עדי חשמונאי, "אני מאחל למדינה את האחווה שיש אצלי כל יום", באתר ישראל היום, 5 בינואר 2018 אורלי גנוסר‏, הכפר הגלילי שהפך מבוקש בסופי שבוע ואתם לא מכירים, באתר וואלה, 12 במרץ 2019 מוסטפא עבאסי, כפר ג'יש במהלך מבצע 'חירם', עלי זית וחרב ט"ז, 2016, עמ' 242-219 ג'יש (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית הערות שוליים