מחנה ענתות

מחנה ענתות הוא מחנה צבאי של צה"ל, הנמצא באזור יהודה ושומרון, סמוך למחסום חיזמה ולכפר הפלסטיני ענאתא. מצפון למחנה עובר כביש 437 ומערבית לו עובר כביש הטבעת המזרחי. המחנה משמש כמרכז של יחידת מחסני חירום וכן כמפקדת גדוד ארז של חיל המשטרה הצבאית. היסטוריה המחנה תוכנן במקור בתוכנית אב ירושלים 1968 כאזור תעשייה לעיר, למרות שאינו בשטח המוניציפלי של העיר. בשנת 1970, החברה הכלכלית לירושלים כללה אותו בתוכנית הפיתוח שלה, אך הקמתו לא החלה בפועל. באוגוסט 1973, קיבלה ועדת השרים לענייני ירושלים המלצה להפקיע 2,000 דונם של אדמה בבעולות פרטית באזור לטובת הקמת אזור התעשייה. ראש עיריית ירושלים טדי קולק ביקש לספח את השטח לתחום העיר ולהעביר אליו את בית המטבחיים העירוני שהיה ממוקם בין שועפט לגבעה הצרפתית (במקום בו הוקם הדפו של הרכבת הקלה) והווה מטרד סביבתי. ב־1974 הועברה חטיבת ירושלים ממחנה שנלר למחנה, לימים עברה למחנה נחשונים. בשנת 1978 דחה בג"ץ עתירה נגד הפקעת קרקעות מחנה ענתות, לאחר שהמדינה הודיעה שהתפיסה היא לצורך צבאי של הקמת מחנה ולא להקמת אזור תעשייה. זמן קצר אחר כך החלה הקמת המחנה במקום. ב־1983 פונו בדואים ששכנו בתוך שטח המחנה, כחלק מגידורו. בנובמבר 1988 הוקם במקום מתקן מעצר ומאסר לעצירי האינתיפאדה הראשונה. המתקן נסגר במרץ 1989 ונפתח מחדש ביולי 1989 כמתקן זמני. הכלואים הוחזקו בשתי סככות, ששימשו קודם לכן לאחסנתם של כלי רכב. כל סככה חולקה לארבעה תאים גדולים באמצעות גדרות. לכל סככה נקבע תקן של כ־250 כלואים. בתצהיר שהגישה הפרקליטות הצבאית בדצמבר 1989 נאמר כי הוחלט לסגור את המתקן עד פברואר 1990. בתחילת שנות ה-2000 אירעו במחנה מספר מקרים של חדירות וגנבת ציוד. במהלך מלחמת חרבות ברזל חשודים פלסטינים שהוחזקו במחנה ענתות טענו כי עברו התעללות. לדבריהם הם הוחזקו כשעיניהם מכוסות וידיהם אזוקות במשך שבועות. במחנה קיים מתקן מעצר לחיילים. הערות שוליים