חורבת מחוז

חורבת מחוז (בערבית: خربة المخوز; ח'רבת אל-מאחוז) היא חורבה עתיקה הממוקמת מדרום-מזרח ליישוב לפידות והשדות של כפר כיסרא, מצפון לדיר אל-אסד, בחבל תפן שבגליל המערבי. החורבה צופה לכיוון דרום נחל בית העמק (ואדי מג'נונה) ולכיוון צפון לנחל חשק. החורבה צופה לכיוון דרום אל נחל בית העמק ולכיוון צפון לנחל חשק. בסמוך לחורבת מחוז, מעבר לוואדי בית העמק, נמצאת חורבת תפן, בעבר מצודה הלניסטית - רומית, הממוקמת בנקודה אסטרטגית מעל ערוצו של נחל בית העמק. ייעודה של מצודת תפן הייתה בלימת כיבוש העיר עכו מכיוון מערב. החורבה נמצאת במרחק 200 מטר מכביש 854 ונמוכה יותר מחורבת חשק (קסר אל-עשאק). היישוב ישב על מסלע קשה וקרקע טרה רוסה. עקב מחסור במעיינות מקומיים, נכרו בחורבת מחוז בורות מים רבים. היסטוריה בתקופה ההלניסטית המקום היה הגבול המערבי של ממלכת החשמונאים. היישוב הוקם בתקופה הרומית והתפתח בתקופה הביזנטית עם אוכלוסייה נוצרית. חורבת מחוז היא חורבה גדולה וכוללת שרידי עיירה ביזנטית עשירה. מחוז היה היישוב המרכזי באזור. היישוב נעזב, כמו יישובים אחרים באזור בתחילת המאה השביעית, בפלישה הפרסית לאזור בשנת 614 או בפלישה המוסלמית בשנת 638. המקום נזכר בתעודה צלבנית משנת 1230 בשם "Gastina Mahuz" - כאשר משמעות המילה גסטינה היא חורבה. שמות יישובי הגליל נשמרו בכתבי הצלבנים הטבטונים. לאחר שהטבטונים איבדו את מעוזם המרכזי, מבצר מונפורט, והפסידו בקרב עכו בשנת 1291, הם נסוגו גם ממחוז לאירופה. בתקופת הממלוכים (1260–1517) שכן במקום יישוב מוסלמי. בתקופה העות׳מאנית התגוררו באתר מספר קטן של חקלאים במבנים קמורים שהוקמו על חורבות ביזנטיות. ממצאים ארכאולוגיים חורבת מחוז הוא אתר חורבות גדול מאוד, אך לא נערכה בו חפירה ארכאולוגית, אלא סקר בלבד. בחורבת מחוז נסקרה כנסייה עם שער אבן שעל משקופו חקוק צלב בתוך עיגול ורצפת פסיפס. ממצאים ארכאולוגיים של סקר חורבת מחוז כוללים גִתות יין, בורות מים, שתי כנסיות ביזנטיניות (אחת עם רצפת פסיפס), מחסנים ומבני מגורים. במקום נחשפה בריכת מים שאורכה 20 מטר. בעבר הייתה הבריכה מכוסה קשתות. ממצאים מרכזיים: קווי קירות של בתים חרבים, שנבנו מאבנים מסותתות בגודל בינוני, ניכרים בכל השטח. בורות מים ומרתפים חצובים בסלע. בריכה גדולה בעלת צלעות באורך של עשרים מטר, חציה חצוב בסלע החצי האחר בנוי. כיום הבריכה סתומה חלקית; כמעט כל הטיח שציפה את דפנותיה הפנימיות התקלף, ועצי אלה עתיקים גדלים בתוכה. שרידי מתחם בנוי מאבנים שנלקחו ממבנים קודמים נמצא במרחק מה מן הבריכה הגדולה על כיכר מלאכותית. בבנייה זו שוקעו קטעי עמודים ומשקופי דלתות. בתוך המתחם, שאורכו שלושים מטר ועשרים ושמונה מטרים רוחבו, ניתן לראות גלים של אבני גזית בתוך סבך עבות, ואפשר להיווכח שהוא נחלק לכמה מדורים קטנים, קמורי תקרה. כנסייה שחרבה מן המסד עד הטפחות עמדה ממזרח למתחם וצמוד אליו. משלושת האפסיסים שסיימו אותה כלפי מזרח נותרה רק המלית. כל אבני הגזית שציפו את כותליהם נשדדו. נדבכים תחתיים של מעין מגדל רבוע אשר נבנה מאבנים נאות ובתוכו בור מים וחדר-מחסן קמור תקרה נמצאים במדרון ההר. כשממשיכים לעלות, כמו על מדרגות, ניתן להבחין בקווי הקירות של בתי מגורים קטנים. באחדים מהם נראה פתח כניסה מלבני ובו שתי מזוזות ומשקוף. שני אולמות קטנים העומדים על תילם נמצאים בשיפולי גבעה סמוכה ממזרח. האולמות מקבילים ומוארים מבעד חלונות צרים ביותר, דמויי חרכים. שני פתחי הכניסה בצד מערב מצוידים במזוזות מונוליתיות שגובהן שני מטרים ועשרה סנטימטר ומעליהן משקופים, מונוליתיים אף הם, שעל אחד מהם, המהוקצע הקצעה גסה יחסית, מגולפים באמצע שני צלבים. האחד צלב שווה זרועות בתוך עיגול, והשני מעוטר בכפתורים מוקפים מסגרת מלבנית. קירות שני האולמות, שאורכם 10-8 מטר, נבנו מאבנים מהוקצעות פחות או יותר, והרווחים במישקים מולאו ברסיסי אבן. לפי כיוונם והצלב החקוק בכניסה לאחד מהם ייתכן כי זה היה לפנים חדר תפילה. צמחייה למרגלות החורבה לצד השביל פורח אירוס נצרתי שהוא מין ייחודי לארץ ישראל. זוהי האוכלוסייה היחידה ממין זה שנמצאת מערבית לקו פרשת המים. נראה שהאירוסים הובאו לכאן בעבר, והם אינם צומחים כאן באופן טבעי. אוכלוסיות מסוימות של אירוס נצרתי הובאו למקומן על ידי האדם, ואוכלוסיות אחדות שגדלות בבר כנראה התפתחו מצמחים שנשתלו בבתי הקברות המוסלמיים, מאחר שמוסלמים נוהגים לשתול אירוס נצרתי בבתי קברות. פריחת האירוס הנצרתי חלה בחודש מרץ. רוב השטח נטוע בכרמי זית וגפן. בטראסות שבין עצי הזית, פורחים גם כלניות בשלל צבעים, כרמלית נאה ועצי שקד. במדרונות התלולים צומח חורש ים-תיכוני מפותח (בין היתר עצי אדר סורי ושיחי מורן החורש). סבכי החורש מהווים בתי גידול לחזירי בר, תנים ודלקים. גאולוגיה האתר יושב על מסלע קשה וקרקע טרה רוסה. זהו אזור של טרשים - מסלע גירני חשוף שעבר המסה קרסטית. הוא אינו שופע במעיינות, אין בו אדמה חקלאית רבה ולכן קשה להתיישבות. עקב מחסור במעיינות מקומיים, נכרו בחורבת מחוז לאורך השנים בורות מים רבים. קישורים חיצוניים הערות שוליים