חרב לאת

חֶרֶב לְאֵת הוא מושב עובדים חקלאי השוכן בעמק חפר, שבמישור החוף. היישוב נמצא מדרום לעיר חדרה, ממערב לקיבוץ גבעת חיים, מצפון למושב חיבת ציון וממזרח לפארק השרון ולכביש 4. היישוב נמצא באזור השיפוט של המועצה אזורית עמק חפר. מהבחינה הארגונית המושב משתייך לתנועת האיחוד החקלאי. שטחו של המושב 1,750 דונם. היסטוריה המושב נוסד על ידי ארגון "חרב לאת", שחבריו היו חיילים משוחררים שלחמו בצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה (חלקם ביחידה הצ'כית). החברים התארגנו במסגרת הארגון "חרב לאת" אשר שם לו למטרה הקמת יישובים בארץ ישראל. ארגון זה הקים גם את היישוב בצרה. מקור השם "חרב לאת" מבוסס על נבואת ישעיהו (ספר ישעיהו, פרק ב', פסוק ד'): ”וְכִתְּתוּ חַרְבוֹתָם לְאִתִּים וַחֲנִיתוֹתֵיהֶם לְמַזְמֵרוֹת, לֹא-יִשָּׂא גוֹי אֶל-גּוֹי חֶרֶב וְלֹא-יִלְמְדוּ עוֹד מִלְחָמָה”); והוא הוצע על ידי זאב וילנאי, עקב העובדה שהמייסדים - המתיישבים הראשונים (שהחליטו להיות חקלאים והמירו את נשקם בעבודת הקרקע) היו משוחררי הצבא הבריטי והבריגדה היהודית וחיילים יהודיים מהיחידות הצ'כיות בצבא הבריטי ואליהם חברו ניצולי שואה מרומניה ומצ'כוסלובקיה. במאי 1946 הקים הארגון מחנה הכשרה ומעבר בכפר ביאליק, מתוך מטרה להקים כפר חקלאי בגליל המערבי. בסיוע של האיחוד החקלאי, עלו ב-3 ביולי 1947 שלושים המתיישבים הראשונים על הקרקע בעמק חפר. אדמות היישוב כללו את פרדסי כפר ברנדייס שננטשו בתקופת המאורעות. חלק מהמתיישבים היו רווקים וחלקם בעלי משפחות. רובם היו דתיים, יוצאי הונגריה, רומניה וצ'כיה. בתחילה התנהל היישוב כמושב שיתופי. המתיישבים הנשואים גרו בצריפים ואילו הרווקים גרו באוהלים, היה להם חדר אוכל משותף, מקלחת משותפת, שירותים משותפים ותורנויות שמירה וחדר אוכל. החברים עבדו בפרדס המשותף והחלו לגדל ירקות בהדרכת מדריך מהסוכנות. להשלמת הכנסתם עבדו בפרדסי האזור. ההכנסות מהעבודה הופקדו בקופה המשותפת. החיים במקום היו קשים והייתה תחלופה גדולה של מתיישבים. בשנת 1948 הצטרפה למושב קבוצה של ניצולי שואה מפולין ומרומניה. בהדרגה התפתחו במושב ענפי משק נוספים: לולים, אווזים, ברווזים, עיזים ובקר. בעקבות מלחמת העצמאות השתלט היישוב על אדמות שהתייכו בעבר למועצה המוסלמית העליונה. באוגוסט 1949 החלה הקמת בתי הקבע הראשונים, והמתיישבים עברו בהדרגה לגור בהם. בשנה זו הצטרפו 20 משפחות עולים ממרוקו ומילידי הארץ. רובם לא הסתגלו לעבודה החקלאית ובמהלך השנים עזבו את המושב. עם המעבר לבתי הקבע הוחלט לפרק את המסגרות המשותפות. האדמות והרכוש חולקו בין החברים וכל משפחה החלה לפתח משק משלה. בשל הקושי להתפרנס מחקלאות השלימו רבים את הכנסתם בעבודות חוץ. בנובמבר 1962 התחולל סכסוך קרקעות בין המושב ליישוב אליכין הסמוך. רחוב הרומנים רחוב במושב שבו התגוררו עולים מרומניה בעלי רקע שונה מבחינה דתית והשתייכות פוליטית. למשפחות לא היה רקע חקלאי ועם זאת הן השתלבו בפיתוח משקים חקלאים שהתבססו בהתחלה על גידול ירקות ועופות לפיטום ועם השנים גם על גידול פירות הדר. מוזיאון האופניים ב־2009 הקים אלון וולף ביישוב מוזיאון אופניים, שהכיל למעלה מ-300 זוגות אופניים ב-9 מחלקות שונות. בשנת 2025 עבר המוזיאון לכפר הנוער הדסה נעורים. תעסוקה ומסחר כל משק במושב מורכב משטח אדמה עליו בנויים הבית ויתר המתקנים החקלאים (כגון לול, רפת וכדומה) והנקרא חלקה א' (או "החלקה הצהובה") ובצמידות אליו מצוי שטח לעיבוד חקלאי הנקרא חלקה ב'. בנוסף לכל משק יש שני שטחי אדמה (אדמת שלחין ואדמת פלחה) המעובדים במשותף על ידי אגודת חברי המושב (אדמה זו נקראת "אדמת מושע", מושג שמקורו בחוק העות'ומני מתקופת שלטון הטורקים בארץ ישראל, ונקרא "משאע", ומשמעותו שלחברי האגודה יש בעלות משותפת במקרקעין). עם השנים הצטמצמה באורח ניכר הפעילות החקלאית של תושבי המקום. נכון להיום יש מספר מועט ביותר של תושבים מתפרנסים מחקלאות, בעיקר צמחים ופרחי נוי ליצוא. שטחי המושב המעובדים נטועים בעיקר במטעי זיתים, עיבוד שלחין ובעל. רוב תושבי היישוב עובדים מחוץ למושב במקצועות שונים ומגוונים. המושב עבר שני שלבי הרחבה וכיום מתגוררות בו כ-135 משפחות. קישורים חיצוניים אתר האינטרנט הרשמי של חרב לאת חרב לאת (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית הערות שוליים