צפת

צְפַת היא עיר במחוז הצפון בישראל, השוכנת על הרי הגליל העליון, בפסגות הרי צפת (המצודה) וכנען. נכון ל-2024 מונה העיר כ-40 אלף תושבים, והיא בירתה של נפת צפת וגוש צח"ר. צפת ידועה בשל היישוב היהודי הישן בה, שמתקיים מאז המאה ה-11 ובזכותו היא נחשבת לאחת מ"ארבע ערי הקודש", וכן בשל גובהה, שמגיע עד ל-937 מטר מעל פני הים (בהר כנען) והופך אותה לעיר הגבוהה בישראל. במאה ה-16 התיישבו בצפת גולי יהדות ספרד אשר הפכו את העיר למרכז רוחני חשוב. בצפת שוכנת מצודה רומית וצלבנית וקריית אמנים שבין אמניה נמנו מגדולי אמני ישראל במאה ה-20. היסטוריה העת העתיקה במצודת צפת נתגלו מערות קבורה מתקופת הברונזה, שנעשה בהן שימוש במשך כ-800 שנה (מרבית האלף ה-2 לפנה"ס), ומעידות על קיום התיישבות כנענית באזור. ממצאים ארכאולוגיים מעידים על יישוב בצפת החל מתקופת הברזל ועד לתקופה הפרסית. היישוב היה בשטח ממלכת ישראל (נחלת שבט נפתלי), עד שבאו האשורים והגלו את תושבי הגליל. מטבעות עתיקים של המלך אלכסנדר ינאי נמצאו בצפת, המעידים על יישובה גם בתקופת החשמונאים. השם "צְפַת" מוזכר בתנ"ך פעם אחת, כשם אחר לעיר חורמה; אבל חורמה הייתה בנגב, כך שזו איננה צפת של היום. האזכור המובהק הקדום ביותר לצפת הוא בכתבי יוסף בן מתתיהו (המאה ה-1 לספירה), בהם תיעד את פועלו כמפקד הגליל במהלך המרד הגדול: לאחר המרד, שבו חרב בית המקדש, ניצולי הכהנים עברו לגליל, שם חיו בקהילות קטנות – כל משמרת כהונה וקהילתה. מקום מושבה של משמרת יקים, לפי ממצאים רבים מהתקופה הביזנטית, היה "פשחור צפת". התלמוד הירושלמי מזכיר את צפת, בכך שנהגו להדליק בה משואות בעת קידוש החודש, גם אחרי שרבי יהודה הנשיא ביטל את המשואות. רבי אשתורי הפרחי, ברוח דברי האמורא רבי יהושע בן לוי, הציע ש"נֹפֶת צוּפִים" המוזכרת בתהילים י"ט אינה אלא דבש שמקורו בצפת: רבי אברהם אזולאי זיהה את צפת עם עיר המקלט קֶדֶשׁ בגליל. זיהוי זה אינו נפוץ כיום, ומקובל יותר לזהות את קֶדֶשׁ עם תל קדש שמצפון לצפת. היו פרשנים נוצרים שזיהו את צפת עם ה”עִיר יֹשֶׁבֶת עַל־הָהָר” שעליה דיבר ישו בדרשה על ההר. התקופה הצלבנית ערך מורחב – מצודת צפת במאה ה-11, בשלהי התקופה המוסלמית המוקדמת בארץ, צפת הייתה כפר ובו מגדל בודד (בורג' אל-יתים) במקום שבו נבנתה לימים המצודה. עם זאת, יש עדויות לקיומו של יישוב יהודי בצפת כבר מתקופה זו, עוד לפני מסעי הצלב: נמצאה תעודת קנייה שנערכה בשנת 1023 בשביל ילד: מוסי בן הבה בן סלמון הצפתי, ומאותה השנה נמצאה בגניזה הקהירית כתובה שנכתבה בצור עבור זוג יהודי שקבע את מושבו בצפת: נתן הכהן בן שלמה ורחל. בשנים 1099–1188 ממלכת ירושלים הצלבנית שלטה בצפת (Sephet), ובתקופה זו היא התפתחה מכפר קטן לעיר. בשל מיקומה האסטרטגי של העיר, החולש על השטח בין עמק החולה לארץ כינרות ועל עורקי התחבורה שחצו את הירדן דרך גשר בנות יעקב, הצלבנים החלו לבנות בשנים 1102–1103 את מצודת צפת (Castrum Sephet). צפת הייתה למבצר הצלבני הגדול במזרח, שכונה "מפתח הגליל", וניתנה לה לנחלה (castellany) חלק ניכר מהגליל העליון: גבולותיה היו נחל דישון מצפון, נהר הירדן ממזרח, ארץ כינרות והגליל התחתון מדרום, וקו שנמתח מסאג'ור לתל ראש ממערב. לצפת יוחסה גם חשיבות דתית, כאשר היא זוהתה עם מקום המערה של "טוביה"[דרושה הבהרה], וגם עם "בתוליה" (Bethulia) מספר יהודית. זיהוי של בתוליה עם בית אל המקראית, מקומו של חלום יעקב, גרר שרשרת טעויות: גשר החוצה את הירדן ממזרח לצפת נקרא גשר בנות יעקב (עד היום), כי זוהה עם מעבר יבוק; חאן ג'וב יוסף, בעמק העולה לצפת, זוהה כמקום הבור בו הושלך יוסף; ומערת שם ועבר בצפת – כמקום בו הודיעו ליעקב על מות יוסף. בשנת 1168 העניק המלך אמלריך הראשון את צפת לאבירי היכל שלמה (הטמפלרים), שהחזיקו בה במשך כעשרים שנה. בנובמבר 1188 עלה סלאח א-דין על המצודה וצר עליה , וב-6 בדצמבר נכנעו הטמפלרים ומסרו את צפת לאיובים. בימי מסע הצלב החמישי (1219 לערך) הורה הסולטאן האיובי אל-מלכ אל-מעט'ם עיסא להרוס את מצודת צפת, כי חשש שתשוב ותיפול בידי הצלבנים. בשנת 1240 החזירו האיובים את צפת לצלבנים. בהנהגתו של בנואה ד'אלינואן (Benoît d'Alignan), הבישוף של מרסיי, בנו הטמפלרים מחדש את מצודת צפת, גדולה ועצומה משהייתה: שטחה היה כ-40 דונם, חומותיה היו בגובה 28 מטר, ובהן שבעה מגדלים. היה בה חיל מצב של כ-80 אבירים ומשרתים. בתקופה הצלבנית עלה ערכה של צפת, ובמאה ה-13 הייתה למרכז של יהודי הגליל. בשנת 1216 פגש יהודה אלחריזי בצפת, כאשר היה בדרכו לדמשק, את ”רבי צדוק הצדיק ראש ישיבת גאון יעקב”. בגניזת קהיר נמצאה עדות המתוארכת למאה ה-13 על ”נאום הנרצע למצוות אדוננו סעדיה בר' עובדיה זלה"ה הנסמך בצפת מפי אדוננו”. התקופה הממלוכית ב-1266 נכבשה המצודה בידי הסולטאן הממלוכי ביברס, שהפכה לבירת מחוז הגליל בממלכתו - הוא מחוז "צפד" (صؘفؘد). גבולות המחוז היו מנהר הליטני בצפון עד לעיר ג'נין בדרום. מעמדה עלה על מעמד ירושלים שהייתה "נפת" ירושלים לעומת "מחוז" צפת. באותה תקופה נבנה המסגד האדום, שנמנה בין המבנים הראשונים של התקופה הממלוכית בארץ ישראל. ביברס הושיב בעיר מוסלמים מהעיר דמשק. בתקופה הממלוכית היה בצפת יישוב יהודי בן כ-300 משפחות. בתקופה זו נבנה "בית הכנסת אליהו הנביא", המוכר כבית הכנסת האר"י הספרדי. התקופה העות'מאנית "תור הזהב" ערך מורחב – צפת במאה ה-16 ב-1516 נכבשה ארץ ישראל, ובכללה צפת, בידי האימפריה העות'מאנית במהלך המלחמה הממלוכית-עות'מאנית. העיר הייתה לבירת סנג'ק באיילט דמשק. בתקופה זו התיישבו בצפת יהודים רבים מגולי ספרד, והפכו את העיר למרכז רוחני חשוב. באותה העת היה גם מצבה הכלכלי של העיר משופר. במאה ה-16, לפי המשוער, אוכלוסיית העיר הגיעה ל-13,000 נפש, כמחציתם יהודים. רבי משה באסולה שבקר בעיר ושהה בה בין השנים 1521 ו-1522 מתאר במילים הבאות את העיר צפת באותה העת: בצפת ישבו ופעלו במאה ה-16 גדולי המקובלים: רבי משה קורדובירו, האר"י ותלמידו רבי חיים ויטאל, רבי יוסף קארו מחבר ה"שולחן ערוך", המשוררים רבי ישראל נג'ארה ורבי שלמה אלקבץ ורבנים מפורסמים אחרים. מכאן יוזמתו של גדול הרבנים של אותו דור, רבי יעקב בירב, שניסה לחדש את הסמיכה ולהקים את הסנהדרין. בצפת היו באותה תקופה שמונה עשרה ישיבות, עשרים ואחד בתי כנסת, ובית ספר גדול לילדי העניים. היהודים כינוה "בית אל", והיא הייתה אחת מארבע ערי הקודש (שלוש האחרות הן ירושלים, טבריה וחברון). מצבה הכלכלי של העיר היה משביע רצון. עולי ספרד הביאו עימם את תעשיית הצמר, חומר שעיבודו הצריך משאבי מים רבים, ולשם כך בנו מתקנים שונים כדוגמת המבטשה ואחרים. בעיר היו 3,000 נולי אריגה ותוצרתה התחרתה בתעשיית האריגים של ונציה. אפילו חלק מהחכמים עסקו בתעשיית הצמר. תושביה עסקו גם במסחר בדבש, במשי ובתבלינים. בשנת 1576 הוקם בצפת בית הדפוס הראשון במזרח התיכון. במשך עשר שנים הדפיס חמישה ספרים. דעיכת הקהילה היהודית במאה ה-17 הורגשה ירידה במעמדה הכלכלי של העיר. האריגים הזולים מאנגליה דחקו את אריגיה ותעשיית הצמר קרסה. נחתו על העיר מכת הארבה ומגפות. גם חכמיה המפורסמים הלכו לעולמם, והאחרים עברו לירושלים ולערים אחרות. ב-1660 נפגעה קהילת היהודים בצפת בצורה קשה מאד כתוצאה מהמרד הדרוזי . טבריה שכנתה הוחרבה כליל. אך צפת התאוששה מעט אך לא חזרה לימיה כמקודם. ב־1660 צורפה העיר לאיילט צידון. מגפה קשה במיוחד פקדה את צפת ב-1747. ב-1759 אירעו שתי רעידות אדמה, בהן נמנו כ-150 הרוגים, כמחצית הקהילה היהודית באותו זמן. התאוששות בהתיישבות היהודית אירעה בשנת 1778, כאשר הגיעה לארץ שיירה בת 300 חסידים שהתיישבו ברובם בצפת (עליית תלמידי הבעל שם טוב). ניתן להגדיר תקופה זו כראשית "היישוב הישן" האשכנזי בצפת. ב-1799, מיד לאחר נסיגת צבאו של נפוליאון בונפרטה מארץ ישראל, נהרס הרובע היהודי על ידי פורעים ערבים מקומיים ורבים מיהודי העיר נטבחו. ב־1808 עלו לעיר גם מתנגדים מתלמידי הגאון מווילנה, שבראשם עמדו ר' מנחם מנדל משקלוב ור' ישראל משקלוב (עליית תלמידי הגר"א). חיזוק זה של היישוב בצפת גרם לפריחה כלכלית מחודשת. אחד העולים, ישראל ב"ק, (שמשך אחריו כ-200 עולים מברדיצ'ב) יסד בה בית דפוס עברי, הראשון בארץ ישראל בעת החדשה. פריחתה המחודשת של צפת הייתה קצרת ימים. ב-1823 אירעה רעידת אדמה שבעקבותיה הייתה ביזה רבה בעיר. ב-15 ביוני 1834 הייתה הביזה הגדולה בצפת – רבים מיהודי העיר נרצחו או נפצעו ורכוש היישוב נשדד על ידי המון ערבי. ב-1 בינואר 1837 הרסה רעידת אדמה נוספת את כל השכונה היהודית וגרמה למותם של כ-2,000 איש. בזמן הרעש, ניצלו המוסלמים את המצב ושדדו ובזזו את היהודים וצבא טורקי נשלח להגן עליהם ועל הנוצרים. מיד לאחר הרעש שוב פרצה בעיר מגפה וכעבור שנה, ב-1838, פרעו מורדים דרוזים ומוסלמים מצפת והכפרים סביבה ביהודי העיר. המכות שניחתו על יושביה היהודים של צפת, אם על ידי שכניהם הערבים או על ידי חולי ורעש, הביאו להידלדלות היישוב והעיר התרוקנה כמעט לגמרי מיהודיה. על פי המפקד שערך משה מונטיפיורי בשנת 1839, ישבו בצפת 1,338 יהודים. ב-1856 מצא בה ד"ר פרנקל 2,100 יהודים: כ-1,300 אשכנזים וכ-800 ספרדים, שהיוו כחמישית מתוך 6,408 יהודים בארץ כולה.. הקונסול הבריטי באמצע המאה ה-19, ג'יימס פין, ציין בספרו את "רוחם הגברית" של יהודי צפת "בהשוואה לכל שאר בני אומתם בארץ ישראל" ואת היותם מסוגלים הרבה יותר מהם "לעמוד על שלהם". על פי חוק הווילאייטים שחוקק ב־1864 צורפה איילט צידון, לה השתייך סנג'ק צפת, לווילאייט סוריה. ב־1888 הופרד וילאייט ביירות מווילאייט סוריה, וצפת השתייכה לווילאייה החדשה כחלק מסנג'ק עכו. העיתון שערי ציון מכ"ג תמוז תרמ"א (1881) מדווח תחת הכותרת: "שמועה על רעש גרמה למנוסה מצפת", ובהמשך הכתבה: "מצפת מודיעים כי פשטה השמועה על פני העיר כי העיר תרגז ותרעש תחתיה, ויען כי רבים מתושבי העיר עוד יזכרו את המהפכה אשר הפך ד' ביום חרון אפו, לפני ארבעים שנה, ופחדו לנפשותיהם וילונו שני לילות מחוץ לעיר, וכאשר נוכחו כי לשווא פחדו, שבו איש לביתו". השלטון העות'מאני הושיב באזור צפת גולים צ'רקסים בשנות ה-60 של המאה ה-19, ואלג'ירים בשנת 1878, אולי במאמץ לחזק את אופיו המוסלמי של האזור. לפחות שתי משפחות בעיר, ערבי ודלסי, היו ממוצא אלג'ירי. לפי המסיונר הבריטי מאסטרמן, שביקר בצפת בשלהי המאה ה-19, האוכלוסייה המוסלמית בצפת כללה דמשקאים (שהתיישבו בעיר בתקופה הממלוכית), אלג'ירים, כורדים, בדואים מבקעת הירדן, ומהגרים מן הכפרים סביב העיר. במאה ה-19 תושבי העיר המוסלמים המשיכו לתחזק קשרים חברתיים ותרבותיים הדוקים עם דמשק. ב־1878 נוסדה עירייה בצפת. היישוב בעיר אומנם גדל מחדש במחצית השנייה של המאה ה-19, ומנה ערב מלחמת העולם הראשונה כ-13,500 נפש, בהם רוב של כ-7,500 יהודים, אבל הניסיונות לפתח בה תעשייה וחקלאות לא עלו יפה, ויהודי צפת התקיימו בעיקר על החלוקה. הקושי בפיתוח של צפת נבע בין השאר מהעדר דרכים סלולות אל העיר (ההגעה לעיר הייתה אפשרית באמצעות רכיבה על בעלי חיים ובהמות משא בלבד), המרחק הרב לנמל ביירות ונמל יפו, והעדר קרקעות מתאימות לחקלאות מודרנית בסביבות העיר. הקהילה היהודית בעיר כמעט ולא הייתה מאורגנת מבחינת ציבורית, ובעיר לא פעלו כמעט מוסדות ציבור. בעיר פעלו קהילות חסידיות רבות. לפי שני סוקרים עות'מאניים מנתה האוכלוסייה בצפת ב־1915 12,755 איש, בהם 7,077 מוסלמים, 422 נוצרים ו־5,256 יהודים. במהלך מלחמת העולם הראשונה פקדו את העיר רעב, מגפות והחרמות רכוש בידי השלטון הטורקי. בין השנים 1916–1918 פקדה את העיר מגפת טיפוס הבהרות שהפילה חללים רבים. הרופא היחיד שפעל בעיר, ד"ר אברהם חיים גרין פעל למגור המגפה. המיסיונרים האנגלים גורשו מהעיר כאזרחי האויב, ובית-החולים שלהם נסגר. עם התגברות המגפה הוחרם בית-החולים רוטשילד מידי הקהילה היהודית והוקדש לטיפול בנפגעי הטיפוס בניהול רופאים טורקיים. בקיץ 1916 הוסב בית-החולים לבית חולים צבאי עבור פצועי המלחמה הטורקיים. חלק מתושבי העיר בעלי נתינות זרה גורשו מהארץ, חלק אחר בחר לעזוב את העיר למקומות בטוחים יותר, וחלק גויס בכפייה לצבא העות'מאני ולפלוגות העבודה שלו. כתוצאה מכל אלו פחת מאוד מספר תושבי העיר היהודים, מכ־7,000 בתחילת המלחמה לכ־2,700 בסופה. האוכלוסייה הערבית נפגעה אף היא מהמלחמה, אך בצורה פחותה מהאוכלוסייה היהודית, ומספר תושבי העיר הערביים פחת בכרבע במהלך המלחמה. במהלך המלחמה נשלחו חלק ממגורשי תל אביב לצפת, שהיו בה דירות ריקות רבות באותה תקופה. במהלך המלחמה נסלל בידי הצבא הטורקי קטע הדרך שבין ראש פינה לצפת כדרך כבושה לעגלות (עד אז ניתן היה להגיע לצפת רק באמצעות רכיבה על בעלי חיים). תקופת המנדט בספטמבר 1918 השלים הצבא הבריטי את כיבוש צפון ארץ ישראל מידי העות'מאניים וצפת נכללה במנהלת שטח האויב הכבוש, שהפך ביולי 1920 לממשל אזרחי. לפי מפקד 1922, ישבו באותה עת בעיר כ-3,000 תושבים יהודים. בתקופת המנדט השתנה המאזן הדמוגרפי בעיר והאוכלוסייה הערבית הפכה לרוב. צפת (Safed, כפי שמופיעה במסמכים רשמיים מתקופת המנדט) הייתה לבירתה של נפת צפת המנדטורית אשר שימשה כמרכז מנהלי, תרבותי וכלכלי לכפרי הנפה. במאורעות תרפ"ט 1929 פרצו פורעים ערבים לרובע היהודי שלא היה מוגן. מספר הנפגעים היהודים היה 18 הרוגים ו-80 פצועים, עד שהתערבה המשטרה הבריטית והניסה את הפורעים. בעקבות זאת עלו תלונות על הזנחת צפת על ידי המוסדות הלאומיים, דבר שהביא להגירה של הצעירים מהעיר ועלו קריאות להקמת שכונות יהודיות ליד העיר העתיקה של צפת. באמצעות 100,000 לא"י שהוקדשו על ידי שרה לוי לצורך כך הוקמה קריית שרה על הר כנען בראשית שנות ה-30. לעומת זאת, הבטחה של קרן העזרה להקים שכונה על אדמת המצודה לא נתקיימה. במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט הותקפו יהודי צפת על ידי ערביי צפת והכפרים הסמוכים, אך בניגוד למאורעות תרפ"ט נהנו משמירה של אנשי "ההגנה". ב-13 באוגוסט 1936 פרצו ערבים חמושים ברובים ובפצצות מכיוון בית הקברות העתיק לרובע היהודי. בהתקפה זו נהרגו אב ושלושה מילדיו. במאמר המערכת של דבר נטען בתחילת 1937 שהשליטה בפועל בעיר נתונה בידי הוועד הלאומי הערבי וכי היהודים מסוגרים בגטו. המאורעות השפיעו לרעה על מצבם הכלכלי של יהודי העיר, בשל החרם הערבי, היעדר הביטחון והפגיעה במגזר התיירות הקייצי, והובילה לעזיבת תושבים יהודים. במהלך המאורעות, הבריטים חתרו לצמצום החיכוך ולכן סללו את מעלות עולי הגרדום, דרך מדרגות מאוד רחבה שחוצה את צפת העתיקה ממבנה המשטרה ועד לבית הקברות, כגבול הרמטי בין השכונות הערביות לשכונות היהודיות. בראש מבנה תחנת המשטרה הועמד פרוז'קטור גדול שהאיר את הדרך וכל מי שניסה בלילה לעבור מצד לצד זוהה ונורה על ידי צלף שישב במשטרה. בשלהי תקופת המנדט, ועם שיפור המצב הביטחוני שימשה העיר כמקום קיט ליהודי הארץ, אך הקהילה היהודית סבלה מהגירה שלילית של צעירים, ומהעדר תעשייה ואספקה מסודרת ומספקת של מים. בעיר הופעל גנרטור ליצור חשמל רק בשלהי 1944 (שפעל רק בחלק מהיום, סיפק רק חלק מהתצרוכת, וסבל מתקלות), ורק בשלהי 1947 הוחל בסלילת קו חשמל מטבריה (שהייתה מקושרת עם תחנת הכוח בנהריים) לעבר צפת. על פי תוכנית החלוקה שפורסמה בסוף נובמבר 1947, יועדה צפת להיות בשטחה של המדינה היהודית (על אף שרוב האוכלוסייה בעיר הייתה ערבית), אך כביש הגישה אליה (כביש עכו - צפת) עבר ברובו בשטח המדינה הערבית. במלחמת העצמאות ערך מורחב – הקרב על צפת ערב מלחמת העצמאות ב-1948, חיו בצפת כ-12 אלף ערבים וכ-2,000 יהודים. הבריטים פינו את המקום ב-16 באפריל 1948 ומסרו לידי הערבים את עמדותיהם אשר שלטו על הרובע היהודי, וכך הושם הרובע במצור. לאחר שעין זיתים וביריה נכבשו על ידי הפלמ"ח הועברה מחלקה לסיוע לאנשי הרובע. ב-5 במאי נכשל ניסיון לכבוש את המצודה שבראש הר צפת. תותחי צבא ההצלה שהוצבו במירון הפגיזו את הרובע. הכוח היהודי, בראשותם של מאיר מיבר ואלעד פלד מנה כ-375 לוחמים שכללו את מחלקת הפלמ"ח ולוחמי "הגנה" נוספים. מולם עמד כוח של כ-2,000 לוחמים ערבים (על פי ספר תולדות ההגנה), או כ-700 איש (על פי מקורות אחרים) מצבא ההצלה וערביי המקום. מעוזי הלוחמים הערבים - המצודה, בנין המשטרה העירונית ובית הספר היהודי "שלווה", נכבשו ב-10 וב-11 במאי לאחר קרבות קשים. כיבוש מבנים אלה הכריע את הקרב על העיר; תושבי העיר והחיילים הערבים נטשו את העיר ואת עמדותיהם ונמלטו, כולל ממבצר המשטרה שבראש הר כנען. למנוסה תרמו ירי המרגמות ובעיקר פצצות ה"דוידקה", שיותר משגרמו נזק ממשי, הפחידו את התושבים הערבים ברעש החזק שגרמו. אחת האימרות הידועות משחרור צפת הייתה של רב העיר זיידה הלר, ש'צפת ניצלה בזכות שני דברים: הנס והמעשה. המעשה – אלו התפילות של תושבי צפת כמימים ימימה, והנס – שלוחמי הפלמ"ח הגיעו בזמן'. לאחר הקמת מדינת ישראל עם קום המדינה מנה היישוב היהודי כ-2,300 תושבים. בריחת התושבים הערבים הביאה לכך שהעיר נותרה ברובה ריקה. חלק מהבתים הערביים פוצצו במיוחד בשכונת חרת אל אקראד, כחלק מהמדיניות הביטחונית למנוע את חזרתם של הערבים שברחו מהערים המעורבות. לאחר שוך הקרבות נכנסו לחלק מהבתים עולים חדשים ועיריית צפת יזמה פינוי ההריסות והאשפה ואנשי העיר תיקנו חלק מהבתים שנהרסו. לראש העיר הראשון התמנה הרב משה פדהצור (פודהורצר), בן למשפחה ותיקה שהגיעה לצפת עוד בימי האר"י, ומי שעמד בראש הקהילה היהודית בצפת משנות ה-30 והיה אחראי לכך שהעיר לא פונתה בפרעות 1936 ולפני מלחמת השחרור, כפי שדרשו השלטונות הבריטיים. אחד ממפעליו הבולטים כראש עיר היה הקמת קריית האמנים צפת שמשכה אליה את מיטב האמנים הישראלים בשנות ה-50 וה-60 ומיתגה את העיר כמרכז לאמנות הישראלית והיהודית. לסגנו של פדהצור מונה הד"ר אלי סלים כהן. העיר קלטה עולים חדשים ואף הוקמה מעברה בצפת, משרד השיכון הקים את השכונה החדשה בהר כנען. בשנת 1953 התגוררו בעיר כ-7000 תושבים. ניסיונות להביא לצפת תעשייה לא צלחו בגלל המרחק הרב ממרכזי האוכלוסייה ובצפת נוצר כיס אבטלה. היו שהתלוננו שהמדינה משקיעה בהקמת ערים סמוכות: קריית שמונה וחצור הגלילית במקום לפתח את צפת. בתחילת 1965, לאחר עבודה של כשנתיים, נקבעו שמות לרחובות העיר. בשנת 1968 בתמיכת ישראל חיים ברקוביץ שהיה ראש העיר, החלו חסידי ברסלב להקים את קריית ברסלב בחלק התחתון של הרובע היהודי בעיר העתיקה. העבודות עוררו חששות לפגיעה ברובע היהודי ולדיון ציבורי סביב הקמת הקריה. בשנת 1976 החלה חברת שיכון ופיתוח בהקמת השכונה המערבית של צפת שבשלב הראשון תוכננה לכלול 270 יחידות דיור ובשלב השני 450 יחידות דיור. השכונה המערבית המשיכה להתפתח והגיעה ל-1600 יחידות דיור. בסוף שנות ה-70 הוחל גם בבניית הקריה החרדית "מאור חיים" במערב צפת. עד שנת 1983 הוקמו גם שכונות הדר ובנה ביתך בדרום העיר וקרית חב"ד בשיפולי הר כנען. במהלך שנות השמונים והתשעים הוקמו בצפון העיר על הר כנען השכונות, רמת מנחם בגין, נוה אורנים, ואיביקור. בשיפולי ההר, בקרבת ראש פינה, הוקמה שכונת נוף כנרת שנבנתה כשכונת יוקרה, נבנו בה בתי נופש, וילות, וצימרים רבים. מלון מרשת ישרוטל מצפה הימים עומד בכניסה לשכונה. לשכונת נוף כנרת יש נוף למזרח בו נמצאת רמת הגולן והכנרת, ולשכונה מגיעים תיירים. אך יעדי השכונה הושגו במידה מועטה ממה שהיה צפוי, מחיר הדירות לא התרומם ומרחקה היחסי של השכונה ממרכז העיר עומד בעוכריה. בשנים אלו שוכנו בעיר עולים חדשים רבים שעלו לישראל בגל העלייה מרוסיה בשנות התשעים, כמו כן הוקמו בעיר שני מרכזי קליטה שבהם נקלטו מאות עולים מאתיופיה. במהלך שנות התשעים והאלפיים הואץ תהליך ההתחרדות של העיר והוקמו בה מוסדות חינוך חרדיים רבים, ישיבות, כוללים ומכללות חרדיות, כמו כן הוקם בה גרעין תורני שבמרכזו ישיבת אורות האר"י, שבראשה עמד עזרא שיינברג. בשנת 2006 בזמן מלחמת לבנון השנייה הותקפה העיר כמעט מדי יום במטחי טילים והעיר ננטשה ממרבית תושביה עד לאחר המלחמה (בשבוע האחרון נשארו בעיר רק כ-7,000 איש). בשנת 2011 הוקמה בעיר פקולטה לרפואה שהיא שלוחה של אוניברסיטת בר-אילן. צפת נבחרה על מנת לעודד את פיתוח העיר ויצירת מקומות עבודה חדשים. במהלך שנות ה-2000 התקיים פסטיבל הכלייזמרים של צפת בחודשי הקיץ, בו השתתפו רבבות ישראלים. באפריל 2020 אושר פרויקט להרחבת הקמפוס לרפואה, על פי התכנון שטח הקמפוס יגדל ל-32 דונם, יוקמו כעשרה מבני מחקר ומעבדות והקמת חיבור בין חלקי הקמפוס מעל רחוב באזור הפקולטה. במהלך מלחמת חרבות ברזל ביצע חיזאללה ירי רקטי על העיר. ובמהלך מבצע חיצי הצפון היו פגיעות ישירות של טילים מלבנון בבתים פרטיים, צמתים ורחובות. ראשי העירייה עד קום המדינה חסן נחווי (1878–1886; 1900–1904) נאיף סובח מוחמד סלים שמאע דוד באהר (1920–1921; ממלא מקום) סעיד מוחמד מוראד (1921–?) מוחמד אפדני חסן עבד אל־רחים (נבחר בבחירות ב־1927, ושימש כראש העירייה מ-1926) העירייה פוזרה לאחר מאורעות תרפ"ט (1929) עלי רדא א-נחוי 1931–1934 סלאח עז א-דין קדורה (ספטמבר–אוקטובר 1934: מת כחודש לאחר שנבחר לתפקיד) דוד באהר (אוקטובר 1934 – מאי 1935; ממלא מקום) זכי קדורה (מאי 1935–1946) לאחר קום המדינה משה פדהצור 1948–1955 אברהם הכהן 1955–1965 מאיר מיבר מרץ–נובמבר 1965; נובמבר 1969–ספטמבר 1971 יעקב הופרט נובמבר 1966–אפריל 1966; אפריל 1967–נובמבר 1969 ישראל חיים ברקוביץ אפריל 1966–אפריל 1967 אלי קדוש 1971–1973 אהרן-רפאל נחמיאס 1973–1983 זאב פרל 1983–1993 משה חניא 1993–1998 יוסף עוז 1998–2001 עודד המאירי 2001–2003 ישי מימון 2003–2008 אילן שוחט 2008–2018 שוקי אוחנה 2018–פברואר 2024 יוסי קקון 2024–מכהן אוכלוסייה לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף מאי 2026 (אומדן), מתגוררים בצפת 39,250 תושבים, מתוכם 38,795 תושבי ישראל (מקום 63 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). שינוי בגודל האוכלוסייה ‎-0.1% בשנה‏. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ד (2023-‏2024) היה 44.4%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2023 היה 8,115 ש"ח (ממוצע ארצי: 12,593 ש"ח). להלן נתוני התפתחות האוכלוסייה בעיר: בעיר חל גידול ניכר באוכלוסייה החרדית, מ-40% בשנת 2010 ל-62% בשנת 2023. גאוגרפיה צפת ממוקמת בפינה הדרומית מזרחית של הגליל העליון, והיא העיר היהודית העתיקה השנייה בגודלה אחרי ירושלים. גובהה הוא 845 מ' מעל פני הים, והיא הגבוהה בערי ישראל. ההרים המקיפים אותה גבוהים ממנה: הר ביריה מצפון 955 מ', הר כנען ממזרח 937 מ', ואילו הר מירון שממערבה, השני בגובה מבין הרי ישראל, המתנשא לגובה של 1,204 מ'. הגבעות עליהן בנויה צפת תחומות על ידי שני נחלים שחרצו בה גאיות עמוקים: נחל עכברה ממזרח ונחל ביריה מצפון. העיר משתרעת על גבעת צפת (גבעת המצודה) ועל הר כנען ממזרח, שבה נמצא רוב השטח הבנוי. ביניהם נמצא אוכף צר בגובה 766 מ' המשמש ציר כניסה לעיר, וממנו מתפלגות דרכים אל עורקי התחבורה הראשיים המוליכים לטבריה ולעכו. גבעת צפת והר כנען משתפלים דרומה, אולם בעוד שלהר כנען גב הר רחב למדי, גבעת צפת היא צרה ומורדותיה תלולים ממערב וממזרח. אורכה של העיר המשתרעת על גבעת צפת הוא כ-3 ק"מ ורוחבה - לא יותר מאשר 1.3 ק"מ. שיאה הוא בגבעת המצודה הצלבנית שמצפון שגובהה 834 מ'. צפת היא עיר הררית מבותרת ובעלת שיפועי קרקע חריפים, המותירים רק מעט שטחים מישוריים נוחים לבנייה. בהר כנען השיפועים מתונים יותר ואינם עולים על 10 אחוזים, המאפשרים בינוי רב יותר. שטחה של גבעת צפת הוא כ-3,150 דונם, אולם רק כשליש מן השטח ראוי לבנייה, ואילו בהר כנען המשתרע על כ-6000 דונם, השטחים הראויים לבנייה מגיעים לכשני שלישים. תחום השיפוט של העיר משתרע על כ-5,000 דונם. ביולי 2022 דווח על הימצאותו של מעיין שלא הוכר לפני זה בקרבת מגרש הכדורגל עירוני צפת ונחצבה לו בריכת איגום אקלים צפת, השוכנת על הרי הגליל העליון, היא העיר הגבוהה והקרה ביותר במדינת ישראל. האקלים הוא אקלים ים-תיכוני, המאפיין את פסגות הגליל הגבוהות ביותר: בקיץ נוח עם אחוזי לחות נמוכים יחסית, והחורף קר למדי עם תקופות גשומות, ושלג יורד כמעט בכל שנה. תיירות צפת קנתה לעצמה מוניטין כעיר קייט לחודשי הקיץ בשל מזג האוויר הפחות חם בה לעומת מישור החוף. עם זאת כבר בתחילת שנות השישים נטען שאף על פי שהוקמו בצפת בתי מלון ומקומות בילוי, היא אינה מממשת את הפוטנציאל התיירותי שלה. משנות ה-50 פרח בצפת רובע אמנים, שנודע כקריית האמנים צפת על גבול הרובע היהודי ההיסטורי. קריית האמנים, ממוקמת במה שהיה הרובע הערבי לפני 1948, דרומית לרובע היהודי העתיק (או רובע בתי הכנסת), מכיל מספר גדול של גלריות וסדנאות המנוהלות על ידי אמנים ומוכרי אמנות בודדים. כמה גלריות ומוזיאונים מתפקדים בבתיהם של אמני צפת (בית קסטל, מוזיאון פרנקל פרנל). "התערוכה הכללית" מציגה מספר אמנים מייצגים שונים בעבר ובהווה, ושוכנת במסגד (1902), הידוע בכינויו "מסגד השוק". מועדון מילוא שימש מקום הכינוס של חברי הקריה שמנו ציירים, פסלים וסופרים. עם הציירים נמנו משה קסטל, משה רביב, יעקב מיטלר, אריה מרזר, מרדכי אבניאל, שמשון הולצמן, הירש שיליס, דוד לבקובסקי, ציונה תג'ר, מרדכי לבנון, רחל שביט, יצחק פרנקל ועוד. עם הפסלים נמנו ויקטור חלואני ומשה ציפר (ביותו משמש כיום מוזיאון), ועם הסופרים נמנו יהושע בר יוסף ושושנה שרירא. בסוף שנות ה-70 החלה דעיכה של צפת כמוקד תיירותי. כיום יש בעיר מספר מפעלי תעשייה, אולם היא עדיין מתקיימת בעיקר על נופש ותיירות[דרוש מקור]. מוקדי התיירות המרכזיים נמצאים בעיר העתיקה בצפת והם כוללים בתי כנסת עתיקים, גלריות אומנים בקרית האומנים, מפעל נרות צפת, מחלבת המאירי וקדוש, המייצרות גבינה צפתית, ומוזיאון בית המאירי. בשבתות רבים מן האורחים פוקדים את בתי הכנסת בעיר העתיקה. בחודשי החורף לאחר תפילת השבת נערכת "שירת הבקשות" בחלק מבתי הכנסת בעיר. מאז שנת 1987 מתקיים בעיר בימי הקיץ פסטיבל הכליזמרים בצפת, ובו מגיעים לעיר אלפי מבקרים הנהנים מימים של מוזיקה יהודית. הפסטיבל מתקיים על מספר במות בסמטאות של העיר צפת והוא מתפרס על כשלושה ימים. המופעים פתוחים לקהל הרחב ללא תשלום. כמקום מגוריו של האר"י ורבי חיים ויטאל מגדולי הקבלה מושכת העיר גם רבים המתעניינים בלימודי הקבלה והיא נחשבת כמרכז עולמי למיסטיקה וקבלה, שרגא ברג נקבר בבית העלמין בעיר וקברו מושך אף הוא מבקרים רבים. במקום הגבוה ביותר בעיר ובמרכזה, סביב שרידי "מצודת צפת" הוקם "גן המצודה" שתוכנן בשלהי תקופת המנדט הבריטי, על ידי אדריכל הגנים שלמה אורן ויינברג, הגן משתרע על כל השטח העתיק של מצודת העיר, ומשמש דוגמה לתכנון גן רב שכבתי הלוקח בחשבון את הארכאולוגיה, ההיסטוריה, הנוף, הצמחייה והמבקרים. בפסגת הגן מוצבת אנדרטה לזכר הלוחמים בקרבות על צפת בתש"ח. בחורף 1991–1992 נפגעו קשות עצי האורן בגן. בצפת קיימים מספר מלונות: מלון רות רימונים, מלון כנען ספא, מלון מרכזי, עשרות חדרי אירוח וצימרים. שיקום ושימור לצד פגיעה בעיר העתיקה הגורם המשמעותי ביותר[דרוש מקור] בהצלת כמה מהמבנים ההיסטוריים בעיר, שעמדו בפני סכנת הריסה או התפוררות, היא המכללה האקדמית צפת שרכשה כמה מהמבנים ההיסטוריים הבולטים בעיר וקבעה את משכנה במבנים אלה לאחר שעברו ביוזמתה שיקום ושימור באופן מקצועי וברמה אדריכלית גבוהה. הבולטים בהם הוא מבנה בית החולים רוטשילד שהוקם בראשית המאה העשרים, בית ספר כי"ח ומתחם בית בוסל (בית החולים האנגלי) שנבנו בראשית המאה העשרים. במתחם בית בוסל, הסתיים בשנת 2017 שיקום ושימור "בית השער" ובשנת 2018 החל שימור המבנה ההיסטורי המרכזי במתחם.למעט מבנים אלה לא נעשו שנים רבות עבודות שיקום ושימור מבנים היסטוריים ציבוריים. עליית מחירי הנדל"ן לא פסחה על צפת ויחד איתה הגיעו גם משקיעים ויזמים פרטיים שהבינו את הפוטנציאל הטמון בעיר הייחודית. בעיר העתיקה מתבצעת בשנים האחרונות[דרושה הבהרה] תנופת שיקום בתים, לרוב ללא הכוונה ופיקוח על שמירה קפדנית וראויה של שימור המבנים והמרקם העתיק של העיר. לא מעט מהשיפוצים גורמים לפגיעה במרקם הייחודי של העיר. קברי צדיקים בצפת והאזור קבורים עשרות צדיקים, ביניהם: האר"י הקדוש, בניהו בן יהוידע, נחום איש גמזו, רבי פינחס בן יאיר (חמיו של רבי שמעון בר יוחאי), בנימין הצדיק, הושע בן בארי, חנה ושבעת בניה, רבי שלמה אלקבץ, רבי יהודה בר אילעי. רבי יוסף קארו. בבית העלמין העתיק בצפת קבורים חלק מהם, חלקם פזורים בשכונות העיר ומחוצה לה. בית העלמין העתיק בצפת הוא מבתי העלמין העתיקים בארץ ישראל. בית הקברות מצוי לאורכו של המדרון המערבי של העיר צפת. מדי שנה מבקרים בו למעלה מ-700 אלף איש. בשטח בית העלמין נמצא גם מקווה האר"י. תרבות קריית האמנים ערך מורחב – קריית האמנים צפת בצפת פועלים אמנים, ביניהם ציירים בעלי שם וחשיבות היסטורית בסצנת האמנות הישראלית כגון יצחק פרנקל פרנל, משה קסטל ויוסי ברגנר. הציירים הראשונים הגיעו בשנות ה-30 כאשר הגיע יצחק פרנקל לעיר ב-1934. לאחר מלחמת העצמאות פעלו בה אמנים רבים וחלק נכבד מיצירותיהם נוצרו בצפת ועוצבו על ידי נופיה ואנשיה. כיום עדיין פועלים בצפת גלריות אשר מחזיקות עבודות של אמנים אלו כמו גלריית בית קסטל, התערוכה הכללית ומוזיאון פרנקל פרנל. בצפת פועלים מספר מוקדי תרבות: בית יגאל אלון – היכל תרבות ע"ש יגאל אלון. חאן החמור הלבן – מרכז הפועל בעיר העתיקה, השואף לקדם תוכניות בריאות, אקולוגיה ותרבות. מופעל על ידי עמותת הלב"ב – המרכז לחיים בריאים בצפת. מתנ"סים – בצפת קיימות שלוש שלוחות של החברה למתנ"סים: מתנ"ס בלום הפועל בשכונה הדרומית, מרכז "ארזים" הפועל בשכונת רמת רזים ומתנ"ס וולפסון הפועל במרכז העיר והממוקם בבית הסראייה. מודיעין צפת – מרכז מידע לתיירים בצפת המספק שירות ללא תשלום למבקרים בצפת. דת צפת מהווה את אחת מארבע ערי הקודש ביהדות, וככזו היא משמשת מרכז דתי חשוב ומוקד עלייה לרגל עבור מאמינים. תהליך ההתקדשות החל במאה ה-16 עת התיישבו בה גולי ספרד והפכוה למרכז דתי. חכמי צפת עסקו רבות בתורת הקבלה והסוד. מרבית העולים לרגל מבקרים בבית הקברות העתיק של צפת ובבתי הכנסת העתיקים, בהם על פי המסורת התפללו ופעלו חכמי צפת. הפעילות הדתית כוללת תפילה באתרים קדושים, השתטחות על קברי צדיקים, תלייה של בדים על עצים סמוכים, הדלקת נרות, טבילה במקווה וכו'. בצפת ישנן כמה ישיבות: ישיבת הסדר, ישיבת חסידי חב"ד ליובאוויטש, ישיבה תיכונית, ועוד. אדמו"רים בעיר פעל רבי אברהם דב מאווריטש, שהיה מנהיג הקהילה החסידית בעיר. כן פעל בעיר רבי אהרן יחיאל לייפער מנדבורנה שהקים בשנת תש"י את חצרו בעיר. כיום פועל בנו רבי ישכר בער נדבורנה. האדמו"ר מצאנז הקים ישיבה בשנות ה'תש"ל בבית הכנסת של זקנו רבי חיים הלברשטאם בעל ה"דברי חיים" מצאנז ואף שהה שם בכדי להשתקע בעיר [דרוש מקור]. רבנים במאה ה-19 כיהן בעיר רבי שמואל הלר. בשנת תרע"ט הוכתר הרב אפרים שרגא וינגוט כרב העיר מטעם העדה החרדית. הוא כיהן ברבנות עד לפטירתו בשנת תשי"א. הרבנים לאחר קום המדינה מטעם הרבנות הראשית: הרב שמחה קפלן (תש"ח - תשמ"ט) הרב לוי ביסטריצקי (תשמ"ט – תשס"ב) הרב יהושע פיטוסי (עד תשל"א) הרב דוד דיין (עד תשמ"ח) הרב שמואל אליהו (החל מתשמ״ח) רבנים בולטים נוספים בעיר: הרב אלעזר מרדכי קניג, מנהיג קהילת ברסלב "נחל נבע" בעיר מחשובי רבני ברסלב. הרב מרדכי ביסטריצקי בנו של הרב לוי, המכהן כרבה של קהילת חב"ד בעיר, ועומד בראש מערך כשרות פרטי ומערך הכשרות של העיר צפת. הרב רפאל כהן ראש מוסדות "יתד התשובה". ומחזיר בתשובה בעיר. הרב מרדכי דב קפלן, בנו של הרב שמחה, ראש ישיבת צפת ורב ביהכנ"ס האר"י האשכנזי. מכונה "רב העיר העתיקה". הרב אליעזר ארנסטר, רב קריית מאור חיים בעיר. הרב זאב רייך, רב בית הכנסת "צאנז" בעיר העתיקה. בעשור האחרון עם התיישבותם של בני העדה החרדית בצפת, מונה הרב מאיר ירבלום, חסיד ברסלב, כמורה הוראה מטעם העדה החרדית. תנועות וארגוני נוער בצפת פועלים מספר שלוחות של תנועות נוער כגון הנוער העובד והלומד, אריאל, בני עקיבא, פנסאים, צבאות ה', כנפיים של קרמבו, אחרי ותנועת תרבות. כמו כן, פועלת בעיר תנועת הנוער המקומית, פסגות, הפועלת לחיזוק הקשר לעיר והתנדבות בעיר. בעיר פועלת גם מועצת נוער שאליה נבחרים נציגים מכל מוסדות וגופי הנוער בעיר, ומקיימים פרויקטים ואירועים לקידום הנוער בעיר. בנוסף קיימים מרכזי נוער שונים: מרכז הפוך על הפוך של עמותת עלם, מרכז מוזיקה לנוער "ווליום" ומועדון "המרפסת" (אשר נמצאים שלושתם במתחם ה"סראייה" בעיר) בנוסף פעל מועדון "המרתף" במרכז "סקטר" (חדל לפעול ב-2025). מוסדות אקדמיים ומוסדות חינוך מוסדות אקדמאיים המכללה האקדמית צפת – מכללה אקדמית שהוקמה בשנת 1970, תחת חסותה האקדמית של אוניברסיטת בר-אילן. החל משנת הלימודים תשס"ח, באישור המועצה להשכלה גבוהה (המל"ג), החלו מתקיימות במכללה תוכניות לימוד עצמאיות לתואר ראשון במספר מסלולים. המכללה עובדת בשיתוף עם המכללה האזורית צפת, אשר מאז הקמתה, בשנת 1987, פועלת בסמוך למכללה האקדמית, ונעזרת במתחם הקמפוס שלה, לשם פעילותה השוטפת. הפקולטה לרפואה בגליל – שלוחה של אוניברסיטת בר-אילן, שהלימודים בה החלו בשנת הלימודים תשע"ב (2011–2012). בפקולטה שלושה מסלולי לימוד לתואר ד"ר לרפואה: מסלול לימודים ארבע-שנתי לבוגרי תואר ראשון ומסלול לימוד שלוש-שנתי לישראלים בוגרי שלוש שנות לימודי רפואה באוניברסיטאות מחוץ לישראל. התכנית השלישית היא תוכנית חדשה (נכון ל-2023).תוכנית שש שנתית. התוכנית מיועדת לסטודנטים ללא רקע קודם שבסופה יקבלו את התואר ד"ר לרפואה. בתי ספר ממלכתיים ממלכתי ב' (בית ספר יסודי) אגמים (ממלכתי ג' לשעבר. בית ספר יסודי) בית הספר הרב תחומי ע"ש מנחם בגין (בית ספר תיכון שש-שנתי) ממלכתיים-דתיים נעם (בית ספר יסודי) בירב (בית ספר יסודי) האר"י (בית ספר יסודי) ישיבה תיכונית אמי"ת (בנים) תיכון מקיף אמי"ת "יד לכ"ב" (בנות) אולפנית אמי"ת צפת ע"ש אוולין שרייבר (בנות) ממלכתיים-חרדיים בית הספר אור מנחם חב"ד בנים (תלמוד תורה ממלכתי-חרדי) בית הספר אור מנחם חב"ד בנות (בית ספר יסודי ממלכתי-חרדי) "בית יעקב" אידיש רוטנברג (בנות) תלמוד תורה כלל חסידי - צפת חרדיים אולפנית "הרבנית דיין" "בית יעקב" אלשיך תלמוד תורה "פרחי כהונה" (ממלכתי א' לשעבר) תלמוד תורה "מגן אבות" מוסדות אלקבץ "בית יעקב" מאור חיים "בית יעקב" בת מלך שירת דבורה בי"ס ישיבת צפת דרך יהודית גנזי המלך תלמוד תורה צמח דוד תלמוד תורה דרכי אבות - צאנז תלמוד תורה נחלי אמונה "בית יעקב" מעלות הדסה שכונות צפת מורכבת משש יחידות מבניות עיקריות: העיר העתיקה, שכונת כנען, שכונת קריית שרה, שכונת רמת רזים, שכונת נוף כנרת, השוכנת במורדות לכיוון ראש-פינה ושיכון דרום, החלק התחתון של העיר. קריית שרה, שגובהה 939 מטר מעל פני הים, היא השכונה הגבוהה ביותר בישראל שבתוך הקו הירוק (שכונת רמת ממרא בקריית ארבע והיישובים נווה דניאל ומג'דל שמס גבוהים ממנה). היא הוקמה על ידי שרה (אדלר) לוי בשנת 1928 והיום שוכן בה המכון לרפואה יהודית על שם הרמב"ם. בשנת 1985 סופח הכפר הסמוך עכברה לשטחה המוניציפלי של העיר. אתרים בצפת בית עבו – ביתה של משפחת עבו, ממנו יוצאת תהלוכת ספר התורה העתיק כל ערב ל"ג בעומר, לקבר הרשב"י במירון החל משנת 1833, מסורת זו היא המסורת העתיקה בארץ. מצודת צפת אתרי "לבנות ולהבנות" - מנהרות תת-קרקעיות ושרידי השכונה הספרדית מהמאה ה-16. כולל מאפייה, מקווה, בתים ובורות מים. בית העלמין העתיק – בית קברות בדרומה של העיר העתיקה היה בשימוש יהודי צפת במשך מאות שנים. בין היתר טמונים בו: רבי יצחק לוריא (האר"י) גדול מקובלי צפת, רבי יוסף קארו מחבר השולחן ערוך ורבי שלמה אלקבץ מחבר הפיוט "לכה דודי". את בית הקברות פוקדים מאות אלפי מבקרים במשך כל ימות השנה ובמיוחד בה' באב שהוא יום פטירת האר"י. הקבורה בבית העלמין הופסקה בשנות ה-60 של המאה ה-20. מקווה האר"י בית הכנסת האר"י הספרדי – נחשב כבית כנסת העתיק ביותר בצפת. הנוסע משה באסולה מזכירו בתיאור ביקורו בצפת בראשית 1522: "ויש בה ג' בתי כנסיות... ואחד של מערביים (=יוצאי צפון אפריקה), וקורין לה כנסת של אליהו ז"ל, כי היא קדומה, וקבלה בידם שאליהו ז"ל התפלל בה". על פי המסורת בבית כנסת זה התפלל ולמד האר"י. בית הכנסת נפגע ברעידת האדמה של 1837 ושוקם לאחר מכן בעזרת הנדבן האיטלקי יצחק גואטה. בית הכנסת האר"י האשכנזי – הוקם במהלך המאה ה-16 על ידי עולים יוצאי ספרד. במאה ה-18, לאחר עליית החסידים, שימש את הקהילה האשכנזית בעיר ושמו הוסב ל"בית הכנסת האר"י האשכנזי". נפגע קשות ברעידת האדמה שפקדה את העיר בשנת 1837 ושופץ מחדש בשנת 1857. המרכז הבינלאומי לקבלה הצפתית בית הכנסת אבוהב גלריית בית קסטל, גלריה לאמנות המציגה יצירות של אמני צפת, בין האמנים: יצחק פרנקל, משה קסטל, רולי שפר ועוד. בית כנסת האלשיך בית החולים רבקה זיו בית הכנסת המפואר של קהילת ברסלב צפת מעל בית הקברות העתיק המוזיאון למורשת היהדות דוברת ההונגרית מוזיאון בית המאירי לתולדות צפת בית הכנסת רבי יוסף קארו בית הכנסת 'צאנז' בצפת (יידיש: דער צאנז'ער קלויז) בעיר העתיקה. הוקם בשנת תר"ל על ידי רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם משינובה בשליחות אביו רבי חיים מצאנז, ונבנה על ידי רבי ברוך דוד כהנא, חסיד צאנז. מוזיאון הדפוס (בצפת הוקם בית-הדפוס הראשון בארץ) קריית האמנים, בעיר העתיקה במורדות המערביים של הר צפת מוזיאון התנ"ך בגן המצודה גן הפסלים והגלריה של הפסל משה ציפר מרכז הסת"ם, להכרת מלאכת הסופרות ספרי תורה תפילין ומזוזות. נמצא בהגדוד השלישי ערים תאומות אוקראינה אומן, אוקראינה בולגריה ניקופול, בולגריה ספרד טולדו, ספרד הונגריה בודפשט, הונגריה במשך כ-20 שנה, עד שנת 2014, הייתה לצפת ברית ערים תאומות גם עם העיר ליל, צרפת. בעקבות מבצע צוק איתן החליטה מועצת העיר ליל, המקיימת ברית דומה עם שכם, להקפיא חד-צדדית את ברית הערים התאומות, כמחאה על פעולותיה של ישראל ברצועת עזה. ראו גם כיכר המעיין הרדום העיר העתיקה של צפת בית קסטל יצחק פרנקל פרנל ישראל שמשון הולצמן רולי שפר משה קסטל לקריאה נוספת אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, הוצאת מסדה – רמת גן, מהדורה שנייה: 1974. מאמרים מתוך הספר: יעקב שאול אלישר, אחרי מות ר' חיים פרחי – 1819–1834 ישראל משקלוב, ראשית ישוב הפרושים בארץ – 1808–1826; ויסורי ארץ ישראל – 1813–1836 מנחם מנדל מקאמיניץ, התנפלות הפלחים המורדים על יהודי צפת והרעש בצפת – 1834–1837 יהושע ילין, התיישבות העולים לצפת – 1834–1863 אפרת, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור: ספריית תרמיל, 1978 (מחזור סיפורים). סיפורה של נערה מתבגרת על רקע מאורעות הביזה בצפת בשנת 1934, שבמהלכם נרצחו ונשדדו יהודים בידי המון ערבי, ועל רקע הנזקים שגרמה רעידת האדמה שפגעה בעיר בשנת 1937. זאב וילנאי, מדריך ארץ ישראל חיפה העמקים הגליל החרמון, הוצאת תור – ארץ ישראל, ירושלים, מהדורה שלישית: 1948 יוסף הקר, "יוונים' נקבצים אלי צפת במאה השש-עשרה', שלם ז (תשס"ב), עמ' 133–150. מירון בנבנשתי, ערי ארץ-ישראל ואתריה בתקופה הצלבנית, הוצאת אריאל, ירושלים, 1984 (מידע על צפת: עמ' 136–140) חגי עמיצור, סקירה כללית מתוך: צפת ואתריה, עורכים: אלי שילר וגבריאל ברקאי, הוצאת ספרים אריאל, ירושלים, 2002 מנחם כהן, סיפורי צפת, הוצאת משרד הביטחון, 2003 (הספר בקטלוג ULI) אייל מירון (עורך), צפת וכל נתיבותיה, הוצאת יד יצחק בן צבי, 2006 (הספר בקטלוג ULI) מאיר מיבר-מייברג, בצל המצודה, הוצאת מלוא, 1989 (הספר בקטלוג ULI) אמנון גופר, סודות גליליים, הוצאת עם עובד, 2007, עמ' 10–41 (הספר בקטלוג ULI) זאב גלילי, בריחה מצפת, 2017 (הספר בקטלוג ULI) מוסטפא עבאסי, צפת בתקופת המנדט 1948-1918, ערבים ויהודים בעיר מעורבת, הוצאת יד בן צבי, 2015 (הספר בקטלוג ULI) נתן שור, תולדות צפת, הוצאת עם עובד דביר - תל אביב, הוצאה ראשונה 1983 (הספר בקטלוג ULI) מרוה בלוקה (עורכת), צפת, עת-מול 284 (אוקטובר 2023) רונן דוד, עיר הצללים, ספרים ואנשים, (מאי 2025) קישורים חיצוניים צפת, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) צפת (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אתר האינטרנט הרשמי של צפת אתר עיריית צפת פרופיל צפת נכון לשנת 2023 באתר הלמ"ס פורטל על העיר צפת הערך "צפת", באתר ויקישיבה הערך "בתי הכנסת בצפת", באתר ויקישיבה מידע על אתר צפת, בארכיון המנדטורי באתר רשות העתיקות מידע על צפת בקטלוג הספרייה הלאומית אמיר פרוינדליך, בית כנסת האר"י האשכנזי: תעוד וסקר מבנה בית הכנסת, אתר רשות העתיקות - מינהל שימור, 2003 אורית סופר, ורדית שוטן-הלל, אבנר הילמן ועופר גרוסמן, בית כנסת האר"י הספרדי: שיקום החזית הראשית של המבנה, אתר רשות העתיקות - מינהל שימור, 2005 אמיר פרוינדליך, גן המצודה: תעוד מצודת צפת, אתר רשות העתיקות - מינהל שימור, 2004 אמנון גופר, ליל סליחות בצפת ונתיבותיה, באתר ynet, 24 בספטמבר 2006 ואדים צייטלין, אבנר הילמן, אמיר פרוינדליך, ורדית שוטן-הלל ויעקב שפר, גן המצודה: ייצוב והסדרת מסלול, אתר רשות העתיקות - מינהל שימור, 2007 פרויקט נאמני שימור למורשת העיר צפת, אתר רשות העתיקות - מינהל שימור, 2011 יאיר אסולין, אל ראש ההר: מסע לייאוש ולאמונה בצפת, באתר הארץ, 29 באוקטובר 2015 חגית אברון, ‏מזקקת ויסקי במרתף נסתר וגבינות שאין בשום מקום אחר: העיר הצפונית ששווה נסיעה מיוחדת, באתר גלובס, 25 במאי 2023 טלי חרותי-סובר, "עבור חילונים היא אבודה": ראש העיר החרדי הראשון של צפת נחוש לעצור את התחרדותה, באתר TheMarker‏, 24 באוקטובר 2025 ארכיון צפת מתוך האוספים הדיגיטליים של ספריית יונס וסוראיה נזריאן, אוניברסיטת חיפה מוזיאון לאמנות נפתח בצפת, יומני כרמל, מאי 1953 (התחלה 2:58) צפת, עיר המסתורין, סרטי גבע, ארכיון שפילברג, יולי 1958 (התחלה 6:11) עובדי קרן קיימת לישראל נפצעו ממטען חבלה, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים, 1966 אני מצפת, במסגרת הסכת עולמי עם יצחק נוי, תאגיד השידור הישראלי - כאן, 13 בספטמבר 2021 היסטוריה מחקרים ומקורות על צפת - חלק א, חלק ב, יצא בסדרת "ספונות", הוצאת מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח, בעריכת יצחק בן-צבי ומאיר בניהו; יצחק בן־צבי, מאיר בניהו (עורכים), "ספר צפת מחקרים ומקורות על קהילת צפת מן המאה השש־עשרה עד המאה התשע־עשרה: חלק ראשון", בפרויקט בן-יהודה מוסטפא עבאסי, צפת בתקופת המנדט - היבטים חברתיים ופוליטיים, באתר של אוניברסיטת חיפה, 1999 (דף הקטלוג של המאמר) שרמן ליבר, ‏התפתחותה של האוכלוסייה היהודית בצפת, 1800–1839, קתדרה 46, דצמבר 1987, עמ' 23–43 אריה מורגנשטרן, ‏יהודי צפת 1800–1839 - אומדנים ונתונים, קתדרה 49, ספטמבר 1988, עמ' 160–172 נתן שור, ‏גודלה של אוכלוסיית צפת בראשית המאה הי"ט, קתדרה 49, ספטמבר 1988, עמ' 173–177 ירון בר-אל וניסים לוי, ‏ראשיתה של הרפואה המודרנית בערי הגליל (1900-1860), קתדרה 54, דצמבר 1989, עמ' 98–102 נקדימון רוגל, ‏עוד על ראשית הרפואה בגליל, קתדרה 63, אפריל 1992, עמ' 178–183 אברהם ישראל רוזניס, ביקור בצפת ובהילולה במירון סביב 1867, חלק א', המגיד, 25 בדצמבר 1867, חלק ב', המגיד, 15 בינואר 1868, חלק ג', המגיד, 22 בינואר 1868, חלק ד', המגיד, 29 בינואר 1868, חלק ה', המגיד, 12 בפברואר 1868, חלק ו', המגיד, 4 במרץ 1868 ריקה יצחקי-הראל, ‏המיסיון הסקוטי בצפת עד מלחמת העולם הראשונה ותגובת היישוב היהודי לפעילות מיסיונרית, קתדרה 123, מרץ 2007, עמ' 79–91 עדי חשמונאי, צפת: נחשפה מנהרת טרור ממלחמת השחרור, באתר ישראל היום, 17 באוגוסט 2020 ארכיון אסף תעודות לתולדות צפת, בספרייה הלאומית אלחו סנצ'ס, כשהנאצים רצו לכבוש את צפת, בפודקאסט "ארץ עתיקה", 21 ביולי 2022 (אורך הפרק: 33:25) הערות שוליים