נווה אילן

נווה אילן הוא מושב שיתופי במחוז ירושלים בישראל. שוכן ליד אבו גוש וליד העיר ירושלים. שייך למועצה אזורית מטה יהודה. היסטוריה הקיבוץ ההיסטורי ערך מורחב – נווה אילן (קיבוץ משלט) נווה אילן הוקם בתחילת אוקטובר 1946, במקביל להקמת 11 הנקודות, על ידי מתנדבים מקריית ענבים ומעלה החמישה שהכינו את הקרקע עבור קבוצת "טללים". זו הייתה קבוצה של 31 יוצאי המחתרת האנטי-נאצית מצרפת - מאקי. רוב חברי קבוצת "טללים" קיבלו הכשרה בדגניה ב'. הצעירים שהו בכפר רופין, והדתיים שביניהם קבלו הכשרה בשדה אליהו. תקופת מה שהו חברי קבוצת "טללים" גם בחדרה. המייסדים בחרו לקרוא זמנית לקיבוץ בשם "נווה אילן", כשמו של יישוב ליד קריית ענבים בסיפורו של יוסף ויץ. שטח הקיבוץ היה כ-1,700 דונם והוא ישב בראש פסגה תלולה, ארבעה קילומטרים מערבה ממעלה החמישה ושני קילומטרים צפונית-מערבית לכביש הראשי לירושלים. ב-27 באוקטובר 1946 התקיים טקס חנוכה רשמי של הקיבוץ בנוכחות קונסול צרפת. החברים ניקו את החורבה הערבית שהייתה במקום, ואחרי שבנו לה גג היא שימשה כחדר אוכל, ספרייה, בית דואר ובית תינוקות. על הגג התקינו מרזבים לריכוז מי גשמים במיכל מים לשתייה. רוב מי הצריכה הובאו ממעלה החמישה ברכב. בנובמבר 1947 היה הקיבוץ ברשימת הנקודות העבריות המנותקות בתחומי המדינה הערבית, כשבאותו זמן התגוררו במקום 43 נפש. בט"ו בשבט, בתחילת 1947, נערכו בקיבוץ נטיעות של הקרן הקיימת. (מגמת נטיעת היערות באזור נמשכה בשנות ה-50). ב-15 בינואר 1948 הותקפה קבוצת חברים שיצאו לעבוד בגינת הירק למרגלות הקיבוץ, על ידי ערביי הסביבה. בהתקפה נהרג אחד המגינים. כן הופגזה נווה אילן בירי תותחים במהלך מלחמת השחרור. בתום המלחמה היה הקיבוץ יעד למסתננים, מפאת הקרבה לגבול. באוקטובר 1953 נרצח חבר הקיבוץ בידי מסתננים. גרעין "התגבורת" (כ-70 יוצאי צפון אפריקה שהגיעו לארץ באוניה אקסודוס ובדרך בורמה) הצטרף ליישוב במהלך ההפוגה השנייה, ביולי 1948. בתחילת 1950, כשהוקמו בתי הקבע, היו בקיבוץ 110 תושבים. הם החזיקו לול ורפת והחלו בגידול פטריות. בהיות מקימי הקיבוץ דוברי צרפתית, הפך היישוב יעד לאורחים מצרפת שבאו ארצה. כן הובאו ליישוב האחים פינאלי כאשר הובאו לישראל. ב-1953 פרץ סכסוך על קרקעות בין הקיבוץ לאנשי אבו גוש. באבו גוש אף טענו שגירוש מספר תושבים מהכפר לאחר ההתקפה על מוסד קריית יערים נבע מרצון להשתלט על קרקעות הכפר עבור נווה אילן. בראשית שנות ה-50 היה הקיבוץ בתנופת פיתוח ואף היווה דוגמה להצלחה. באפריל 1954 נחנך במקום בית תרבות על שם נחום הרמן, במימון קרן היסוד. ב-1955 נבנה במקום שלד של מלון גדול. ואולם הפיתוח המואץ לא לווה במצטרפים חדשים ומראשית 1954 נפלה עבודה רבה מדי על מעט החברים בקיבוץ. חברי הקיבוץ דרשו מתנועת האם, איחוד הקבוצות והקיבוצים, לשלוח מתיישבים נוספים לתגבור המקום, אך לא נענו, ועבודה שכירה נאסרה בתנועה הקיבוצית. ב-1955 עזבו כ-30 חברים את הקיבוץ והמשא שהוטל על המעטים שנותרו היה כבד מנשוא - והביא למתיחות חברתית. בסוף 1955 עזבו 80 החברים האחרונים את המקום והוא ננטש. בחסות הכפר הירוק לאחר הנטישה עלתה כוונה להקים במקום את בית הספר החקלאי שיועד לקום בעין כרם, אך עובדי בית הספר החקלאי סירבו לעזוב את ירושלים, ותחת זאת הוקם במקום סניף של בית הספר החקלאי הכפר הירוק. למקום הובאו שתי כיתות בוגרות של בית הספר, יחד עם קבוצת נוער בני 14-15 מעולי מרוקו. ואולם, החזקה קבועה של עוד בית ספר חקלאי באזור ירושלים, בנוסף למוסד האחר הקיים במקום (בית ספר אזורי עין כרם שהתקשה לגייס תלמידים) לא התאפשרה. ב-1958 עלה רעיון להקים במקום תחנת ניסיונות לחקלאות הררית. ב-1959 החליט מנהל הכפר הירוק להפוך את נווה אילן ל"משק עצמאי מודרך", וכך נשארו במקום כ-25 חברים מקבוצת נוער העולים ממרוקו, ועוד 15 מבוגרי הכפר הירוק. על מהלך מסירת היישוב לידי מתיישבים כה צעירים התנהל ויכוח ער בעיתונות. בראשית 1961 עזבו הצעירים את המקום והקיבוץ פורק. (אף שהיישוב ננטש, היו רשומים ביישוב כ-20 תושבים, ובבחירות לכנסת החמישית הוצבה קלפי ייעודית עבור נוה אילן - בקריית יערים הסמוכה. חברת רסקו מבני הקיבוץ ו-300 דונם של מטעים נמכרו לחברת רסקו לשם הקמת מרכז אירוח לתיירים. שאר השטח והענפים המשקיים הוצעו למושב בית מאיר. לאחר מחאת אנשי בית מאיר הוחלט להעביר לידיהם גם את המטעים. עוד ב-1956 הועברו חלק משטחי נווה אילן למעלה החמישה. חברת רסקו ביקשה להקים במקום מרכז הבראה ושכונת גנים. הקמה מחדש בסוף שנות השישים הוקם בארצות הברית גרעין "המגשימים", ביוזמת תנועת יהודה הצעיר, במטרה להקים מושב שיתופי, לא חקלאי, של אקדמאים משותף של עולים מארצות הברית וילידי הארץ. המושב יועד לקלוט כ-100 משפחות, כשחלק מתושביו יעבדו במקום (בין השאר בבית הספר לתלמידים בעלי מוגבלות שכלית-התפתחותית שיוקם במקום והשאר יעבדו מחוץ למושב. באפריל 1968 הגיעו נציגי הגרעין לישראל לבחור מקום להתיישבות ורענן ויץ הציע להם את נווה אילן. באוקטובר 1969 אושרה תוכנית המיתאר למושב. בתחילת 1970 הוחלט להמשיך עם התוכנית חרף מחאות מצד שרי ממשלה כנגד הקצאת כספים ליישוב כה קרוב לירושלים. הקמת המושב עוכבה, והחלטה סופית נתקבלה רק במרץ 1971. נחתם הסכם עם חברת רסקו להשבת חלק מאדמות נווה אילן לסוכנות היהודית, לטובת הגרעין. לפי ההסכם, תמורת השבת 149 דונם (מתוך 815 של היישוב) קיבלה רסקו בלעדיות על כל בנייה נוספת במקום, בנוסף להבטחה כי ייעשה מאמץ להפשרת בניית שכונת וילות במקום. חברי הגרעין הראשונים מארצות הברית הגיעו לישראל ב-1970. אבן פינה למושב הונחה ב-27 בספטמבר 1971, ערב יום כיפור, ח' בתשרי ה'תשל"ב, באוירת פיוס ומחילה של יום הכיפורים. תחילה שהו חברי הגרעין במרכז הקליטה במבשרת ציון במשך כארבע שנים עד שבנייני היישוב הוקמו, אך קבוצה קטנה של שש משפחות החליטה להתיישב במקום מייד, שיפצו בעצמם בניינים ישנים בקיבוץ הנטוש, וחיו שם כבר מ-1972. כשהסתיימה הבניה הכללית, שאר המשפחות עברו ממרכז הקליטה לנווה אילן, וגם המשפחות הראשונות קיבלו מגורים חדשים. לימים הסתכסכו חברי הגרעין מארצות הברית (שרצו מושב שיתופי אמיתי) עם הישראלים שצורפו אליהם (שרצו וילה בקרבת העיר), והישראלים הורחקו מגרעין היישוב. החברים שנותרו במושב קראו לגרעין בשם רקפת. המושב התבסס בתחילה על תעשייה - ביולי 1973 היו בו: מפעל אלקטרוניקה, חברת תכנות בשם "גמא", מפעל אומנות שקיים חוגים לילדים בליתוגרפיה, גילוף בעץ ותולדות האמנות, וכן לול תרנגולי הודו. כשהקבוצה התבססה במקומה החדש, החלו להצטרף משפחות מישראל, וכן עולים חדשים מאנגליה, מדרום אפריקה ומניו זילנד. מייסדי נווה אילן התכוונו שיישובם יהיה חלק מהתנועה הקיבוצית, אך לא התקבלו אליה חרף המבנה השיתופי של הקבוצה, כי לא היה חדר אוכל שיתופי ביישוב, ואף לא לינה משותפת שהייתה עדיין נהוגה אז במרבית הקיבוצים. לפיכך שויך היישוב תחילה לתנועת המושבים, ורק מאוחר יותר קיבלה אותו התנועה הקיבוצית המאוחדת (תק"ם). הענפים העיקריים בראשית ימי המושב היו מפעל אלקטרוניקה, מרכז מחשוב, לולים של תרנגולי הודו, וגידול פטריות. הלולים נהרסו כעבור זמן במגפת שפעת העופות. בשנים האחרונות נבנתה הרחבה ליישוב, הקרויה "נופי אילן". אתרים בנווה אילן ובסביבה נווה אילן ההיסטורית, הנמצאת על גבעה בכניסה לנווה אילן. במקום זה התיישבו באוקטובר 1946 31 צעירים וצעירות ניצולי שואה, חברי מחתרת ה"מאקי" בצרפת, לפי דרישתו של בן-גוריון להקים במקום יישוב-משלט לאבטחת הדרך לירושלים. במקום הוקם קיבוץ שהתפרק ב-1956. על ראש הגבעה עמד "בית האפנדי" מאבן שכונה חירבת אל הוואה (חורבת הרוחות). מהיישוב ההיסטורי נותרו עמדות ירי, לידן הוצבו שלטי עץ דהויים. "בית האפנדי" שקרס נבנה מחדש, אך עבודות השיקום והשימור נעצרו. תצפית על שם דני ויין, נמצאת בקצה המערבי של נווה אילן. על שם בן נווה אילן שנפל בעת מילוי תפקידו כחובש. מהמקום יש תצפית רחבה על גבעות השפלה והעיר מודיעין. בצמוד למושב נמצא מלון נווה אילן וכן מועדון ספורט ובריכת שחייה (שהיו שייכים למושב, ונמכרו). יער נווה אילן יד השמונה אבו גוש פונדק אלביס (נווה אילן), ובו פסלים ופוסטרים של אלביס פרסלי. קריית התקשורת נווה אילן, אולפני חברת החדשות המשדרת בערוץ קשת 12 וחברות תקשורת נוספות, כמו גם מקום משכנו של בית "האח הגדול". עד 2014 המתחם היה בבעלות חברת גלובוס גרופ, ונקרא "ג.ג. אולפני ישראל - ירושלים". קישורים חיצוניים נווה אילן, באתר המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל אתר הבית של נווה אילן (מושב שיתופי נוה אילן) נווה אילן (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אליעזר לב-ציון, חורבן ותקומה, הוצאת ירון גולן, 1993 נפתלי רז, נווה-אילן ההיסטורית, הוצאת רביבים, תשס"ט - 2009 הערות שוליים