באר אורה

בְּאֵר אוֹרָה הוא יישוב קהילתי בערבה הדרומית השוכן בין קיבוץ אילות לקיבוץ אליפז, כ־20 קילומטרים צפונית לאילת ובסמיכות לנמל התעופה רמון. היישוב הוא המאוכלס ביישובי מועצה אזורית חבל אילות. זהו היישוב השלישי הדרומי ביותר בישראל (לאחר אילות ואילת). היסטוריה בשנת 1949 נקדחה באר מים על ידי אגף המים במשרד החקלאות, במקום שעד אז כונה ביר הינדיס (מערבית: באר חושך). הבאר שימשה כמקור המים הראשון של אילת, בטרם חוברה העיר לקידוח מעין רדיאן (יטבתה) באוקטובר 1951. בדצמבר 1950 הוקם בקרבת הבאר בסיס גדנ"ע. ועדת השמות הממשלתית קבעה את שמו החדש של המקום, באר אורה (בניגוד למשמעות השם המקורי: באר החושך). הבסיס פעל עד ראשית שנות ה-90. בשנת 1989 החליטה הממשלה להקים יישוב בבאר אורה במקום בסיס הגדנ"ע. ב-15 במאי 2001 הונחה אבן הפינה ליישוב, בסמוך לבסיס הנטוש, במטרה לאכלס את הערבה ולקרב תושבים ממרכז הארץ אל הנגב אשר נקבע כאזור התיישבותי מועדף. סגנון הבנייה ייחודי ומותאם לאופי המדבר. עם הקמתו הוקצו ביישוב 195 מגרשים לבניית בתים, ובשלב ראשון נבנו ביישוב 24 בתים ומבני ציבור. בשנת 2009 הושלם הקמת שלב ב' של היישוב שכלל עוד 22 בתים. בשנת 2010, לאחר דיונים שנמשכו מאז שנת 2004, הוחלט להעביר את נמל התעופה אילת לאזור הסמוך לבאר אורה, ולהקים בו את נמל התעופה רמון. בשנת 2015, נפתחה באזור ליד היישוב מכינה קדם-צבאית תחת אותו שם. בשנת 2020 הגיעו ליישוב הרב מענדי אשכנזי ופתח בית חב״ד ביישוב בסמוך ליישוב אתר ארכאולוגי המתוארך לתקופה המוסלמית הקדומה ובו ערמות גדולות של "סיגי נחושת" תוצרים של תעשייה להפקת נחושת שנערכה במקום כבר בתקופות הקדומות. באותו אתר נמצא שרידימסגד באר אורה, בין השאר ע״י חוקר האסלאם משה שרון. האתר זוהה כמסגד פתוח שבו שתי גומחות תפילה – אחת לדרום ואחת למזרח, ומשה שרון הציע לראות בו עדות לשינוי כיוון התפילה באסלאם ממזרח לדרום – דעה שזכתה ללא מעט ציטוטים. קישורים חיצוניים אתר האינטרנט הרשמי של באר אורה היישוב במינהל מקרקעי ישראל הודעה על הנחת אבן הפינה ליישוב, אתר מינהל מקרקעי ישראל באר אורה, במרכז המידע לנגב ולגליל של תנועת אור באר אורה (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית הערות שוליים