ברוש הבקעה

ברוש הבקעה הוא התנחלות ויישוב המאכלס את כפר הנוער נווה שריה. הוא נמצא בבקעת הירדן, צמוד לכביש 90. בעבר היה כפר נופש שהוקם בצפון בקעת הירדן על ידי שריה עופר, בסגנון כפר אמנים. עופר נרצח במקום באוקטובר 2013 ובעקבות הרצח עברה ישיבת ההסדר שדמות נריה לשכון במקום. ב-29 בנובמבר 2013 הישיבה הוחלפה על ידי קבוצת אמנים שהקימה גרעין התיישבותי חדש במטרה להפוך את המקום לכפר אומנים. בהתאם לדרישות המועצה האזורית, כפר האמנים פונה בתחילת 2016, והוכרז כנטוש. בסוף שנת 2016, הוקם במקום כפר נוער בשם "נווה שריה". הכפר מאוכלס על ידי התלמידים ו-25 משפחות. במרץ 2025 החליט הקבינט המדיני-ביטחוני, בשם ממשלת ישראל, על הקמת יישוב עצמאי במקום, כחלק מההכרה ב-13 נקודות יישוב ביהודה ושומרון כיישובים עצמאיים. בתחילת מרץ 2026, חתם אלוף פיקוד מרכז אבי בלוט על תחום השיפוט של היישוב ברוש הבקעה. תולדות המקום לפני מלחמת ששת הימים היה במקום מחנה צבא ירדני קטן. לאחר המלחמה שימש המקום לאימוני לוחמה בשטח בנוי. בנוסף שימש המקום את מפקדת הפלוגה שאיישה קבוצת מוצבים באזור שכונו "מוצבי הברך" על שם צורת ההר הזוויתית שמעל למקום. השם ברוש ראשיתו במספור המוצבים בסדר א' ב' ושמות צמחים (ארז, ברוש, גפן, דקל). הייתה תקופה בה נקראו המוצבים בשמות עופות והמקום נקרא ברווז. במסגרת ההתיישבות בבקעת הירדן, הוקמה במקום ב-1983 היאחזות נח"ל בשם נח"ל בתרונות, משום שמיקומה צופה אל בתרונות החוואר של גאון הירדן. בהמשך שונה שמה לברוש. במהלך שנות ה-90 פנו גורמים רשמיים אל אל"ם (במיל') שריה (יאיא) עופר, ששרת בעבר בבקעת הירדן בסיירת חרוב, בבקשה להקים במקום כפר נופש. כפר הנופש כפר הנופש, שנקרא ברוש הבקעה, שימר את שמה של היאחזות הנח"ל ברוש, בצירוף שם האזור (בקעת הירדן), כדי לבדל אותו ממושב ברוש שליד נתיבות. כפר הנופש השתרע על שטח של 700 דונם. המקום שופץ ועוצב תוך שימור ההיסטוריה של המקום. מבנה האכסניה שופץ ברוח המבנה הירדני המקורי אשר שימש למגורי קצינים. המבנה ליד הבריכה, שהיה חדר האוכל ומועדון החיילים, יועד לשיקום תוך שמירה והקפדה על מורשת המקום[דרוש מקור]. הוא פעל שנתיים ככפר נופש, ולאחר מכן נפתח מחדש כאתר המתמחה בסדנאות מקצועיות ורוחניות ליחידים ולקבוצות. מייסד המקום, שריה עופר, עבר להתגורר בכפר בשנת 2010. ב-10 באוקטובר 2013 שמע רעשים בחצר ביתו. הוא יצא לחצר, שם ארבו לו זוג פלסטינים ורצחו אותו במוטות ברזל ובגרזנים. מאוחר יותר נקבע על ידי השב"כ שהרצח נעשה על רקע לאומני. אחד מהמחבלים, בשיר חרוב נידון למאסר עולם ועשר שנות מאסר נוספות בגין חלקו בפיגוע. ב-2025, החליטה ממשלת ישראל השלושים ושבע לשחרר אותו בעסקת שחרור החטופים השנייה במלחמת חרבות ברזל. במסגרת ההסכם הוחלט לגרשו מישראל. לאחר הרצח בעקבות הרצח ישיבת שדמות נריה, המונה כ-100 בחורים, עברה משדמות מחולה הסמוכה אל ברוש הבקעה. בנוסף לתלמידים עברו למקום מספר משפחות משדמות מחולה שחלקן נמנות עם בוגרי הישיבה. המשפחות התגוררו בצימרים שעופר בנה במקום. הבחורים והמשפחות התחילו לטפח את ברוש ולטפל בתשתיות, אך לאחר כחודש וחצי הם פונו מן המקום. כפר האמנים ב-29 בנובמבר 2013 תלמידי הישיבה והמשפחות הוחלפו על ידי קבוצת אמנים, מעצבים, אנשי חינוך ומוזיקאים, שהקימו את הגרעין ההתיישבותי עוד לפני הרצח של שריה עופר, והפכו את המקום לכפר-אמנים קהילתי. תושבי המקום, אנשי יצירה ומעשה בעלי תחומי עניין שונים, ראו בהתיישבות זו שליחות שהמכנה המשותף הוא חיבור לפריפריה, לטבע, לפשטות בשילוב אמנות וחינוך לשם יצירת הרמוניה חברתית. כפר האמנים הורכב מקבוצה מגוונת המקיימת אורח חיים דמוקרטי במרחב קהילתי מטופח ושוקק חיים אשר נמצא בדיאלוג מתמיד עם האוכלוסייה הסובבת ועם הטבע המקיף את ביתם. שאיפתם הייתה להפריח את בקעת הירדן ולהיות בית פעיל לחינוך, תרבות ואמנות המזמין כל אדם לקחת חלק בקסם שיש למקום להציע ולהוות מקור לשלווה והשראה לצד יצירה ולמידה. בנובמבר 2013 ברוש הבקעה נהיה כפר-אמנים קהילתי. כפר האומנים פונה בתחילת שנת 2016. כפר נוער "נווה שריה" לאחר פינוי כפר האומנים הוחלט להקים במקום כפר נוער דתי לאומנויות ויצירה שיכשיר את המקום ליישוב עתידי. הוחלט שהמוסד ייקרא "נווה שריה" על שם שריה עופר. בכ"ט בתמוז תשע"ו עברה המשפחה הראשונה, שהייתה חלק מצוות המורים של כפר הנוער, לגור במקום, ולאחריה עברו עוד כשתי משפחות. התלמידים שוכנו בצימרים שבמקום. בני הנוער והמורים טיפחו את המקום כיום[דרושה הבהרה] נבנתה שכונת קרוואנים חדשה על מנת לאכלס את המשפחות החדשות. כיום מתגוררות בברוש הבקעה 32 משפחות, לצד עשרות התלמידים הלומדים בכפר. חלק מהמשפחות הן אנשי הצוות בכפר הנוער "נווה שריה". במרץ 2025 קיבל הקבינט המדיני-ביטחוני החלטה להעניק לברוש הבקעה ול־12 יישובים במעמד דומה מעמד עצמאי. קישורים חיצוניים נעה שפיגל, 18 תושבים, ארבעה ילדים ואתון: כך נראה כפר אמנים בן שנתיים בבקעה, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2015 יעקב לויתם, חיים חדשים בבקעה, באתר ישראל היום, 20 באפריל 2014 האיש מן הבקעה: סיפורו של שריה (יאיא) עופר, באתר nrg‏, 19 באוקטובר 2013 אילה זמרוני, ‏הקאובוי של הבקעה, באתר גלובס, 4 באוקטובר 2006 דף הפייסבוק הרשמי של כפר האמנים שהיה ב-'ברוש הבקעה' נווה שריה - כפר נוער דתי לאמנות, יצירה וקיימות, באתר עמותת תימורה הערות שוליים