אבו גוש

אַבּוּ גוֹשׁ (בערבית: أبو غوش, תעתיק מדויק: אַבּוּ ע'וֹשׁ) היא מועצה מקומית במחוז ירושלים בישראל, השוכנת בהרי ירושלים, מערבית ליישוב מבשרת ציון, לאורך צדו הצפוני של כביש 1 וברום ממוצע של 800 מטר מעל פני הים. בשנת 1992 הוכרז היישוב כמועצה מקומית. אבו גוש ידועה בזכות החומוסיות שבה, המסגד החדש שהוקם בה שהוא מהגדולים בישראל, ופסטיבל אבו גוש - פסטיבל מוזיקה ווקאלית שנערך פעמיים בשנה במנזרים העתיקים במקום. ביישוב מסעדות רבות והוא מהווה מוקד משיכה לתיירים. על אף המנזר והכנסיות בו, כמעט כל תושבי אבו גוש הם מוסלמים. היסטוריה במקום התגלו שרידים מיישוב שהתקיים בשלושה שלבים במהלך תקופת האבן החדשה. מקובל לזהות את קריית יערים/בעלה המקראית באבו גוש. מהתקופה הרומית התגלו שלוש כתובות של הלגיון העשירי פרטנסיס שהובא לארץ ישראל בשנת 66 כדי לדכא את המרד הגדול, ולאחר מכן נותר בירושלים ובסביבתה. אחת מהכתובות קבועה כיום על הקיר החיצוני ליד הכניסה לקריפטה של כנסיית המנזר הבנדיקטיני. קוהורטה של הלגיון העשירי פרטנסיס ישבה באבו גוש, הממוקמת באמצע הדרך בין ירושלים ואמאוס, והייתה תחנת דרכים חשובה. חשיבותה של אבו גוש נבעה לא רק ממיקומה המועדף, אלא גם משפע המעיינות באזור. אחת מהכתובות - שהוקדשה על ידי אחת הקוהרטות של הלגיון העשירי פרטנסיס ועל ידי סקסטוס לוקיליוס באסוס (מושל יהודה בשנים 71–73 וכובש הרודיון בשנת 72) לכבוד אספסיאנוס וטיטוס - מוכיחה כי הלגיון העשירי פרטנסיס ישב באבו גוש לכל המאוחר משנת 73. תל קריית יערים בצדו המערבי של היישוב זוהה החל בתקופה הביזנטית עם קריית יערים העתיקה, שאליה הובא ארון הברית לאחר ששוחרר משבי הפלשתים. עובדה זו קידשה את המקום לנוצרים, ובתקופה הביזנטית הוקמה כנסייה על התל, אולם היא נהרסה בעת כיבוש הארץ בידי הסאסאנים בשנת 614 במהלך מלחמת פרס-האימפריה הביזנטית (602 - 628). באמצע המאה ה-7 הוקמה הכנסייה מחדש, אך היא הייתה קטנה וצנועה מקודמתה, והיא נהרסה באופן סופי בראשית המאה ה-11 וקיומה נשכח. בתקופה המוסלמית נקרא היישוב בשמו בערבית מאותה עת, קַרְיַת אלְ-עִנַבּ (قرية العنب "קריית ענבים"). סמל היישוב כיום כולל גם הוא גפנים כמוטיב. ב-1141 עבר השטח, שעליו שוכן כיום אבו גוש, לידי ההוספיטלרים, ואלה הקימו כנסייה אחרת, כ-400 מטר ממזרח לכנסיית גבירתנו של ארון הברית. כנסייה זו, הידועה כיום ככנסייה הצלבנית במנזר הבנדיקטיני באבו גוש, הייתה בשימוש עד 1187, ושוב מסוף המאה ה-14 עת הוקם סביבה מנזר פרנציסקני. הנוכחות הנוצרית במקום פסקה בסוף המאה ה-15, ולפי אחת הגרסאות פרעו תושבי הכפר המוסלמיים בנזירים והרסו את המנזר. אף שקיים ספק באשר לאמיתותה של גרסה זו, ברי שהיישוב הנזירי באבו גוש אכן פסק, והמבנים המשיכו ושימשו אך ורק כתחנת מעבר לצליינים בדרכם לירושלים. החל במאה ה-16 החל נוהג זיהויו של אבו גוש עם ענתות, עיר הולדתו של ירמיהו, אך מסורת זו נדחתה באופן סופי במאה ה-19. כיום שוב מקובל זיהויו של אבו גוש עם קריית יערים המקראית. במאה ה-18 הפך הכפר לאחד מ-24 כפרי הכס שבהם ישבו מוח'תארים בארמון, או מצודה ושלטו על האזור. מוצאם של תושבי אבו גוש הנוכחיים הוא, מהקווקז, מאינגושטיה ומשיבוש השם "אבו אינגוש" נוצר שם היישוב, אבו גוש. עד כיבושו של אבראהים פאשה את ארץ ישראל ב-1831, נהגו אנשי אבו גוש לגבות "מס מעבר" מכל מי שביקש לעבור לירושלים מאזור השפלה. אבראהים פאשה ביטל נוהג זה במסגרת גזרות שהוטלו על האוכלוסייה המוסלמית. עם זאת, משפחת אבו גוש והשייח' שלה נזכרים בספרות הנוסעים של אמצע המאה ה-19, כמטילים את אימתם על תושבי האזור שממערב לירושלים וגובים מהם כספים. בשלב מסוים בתקופה זו, מונה שייח' אבו גוש על ידי השלטונות העות'מאניים לראש-מחוז, האחראי על גביית המיסים לממשלה. בחלק גדול מהכסף שהיה אמור להעביר לממשלה, הקים לעצמו משמר חזק, כדי שיוכל להתמודד עם מושל ירושלים, לו היה כפוף ואיתו היה במאבק. כתוצאה מכך, נתפס ונשלח לאיסטנבול, שם נכלא, אולם ניצל מעונש קשה, השתחרר וחזר לארץ ישראל. לאחר שובו, קיבל את מרותו של מושל ירושלים והיה אחראי במחוזו על שמירת הסדר וביטחון הנוסעים. לקראת סוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 התחדשה האחיזה הנוצרית בכפר, באמצעות כנסיית גבירתנו של ארון הברית והמנזר הבנדיקטיני. בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת ירושלים, נקרא ברישומים קריית אל-ענב (قرية العنب "קריית ענבים"), ובמפקד האוכלוסין המנדטורי משנת 1931 נמנו בו 601 תושבים (מתוכם 25 נוצרים) ו-138 בתים. בכל תקופת המנדט נמנעו תושבי אבו גוש מלקחת חלק במאבק הלאום הערבי בארץ ישראל. ב-1948, במהלך מלחמת העצמאות, היה אבו גוש הכפר הערבי היחיד בפרוזדור ירושלים אשר שמר על נייטרליות, ואף סייע ללוחמים היהודיים ולצה"ל. מוכתר הכפר יוסוף אבו גוש תמך בלח"י. למרות זאת, כמחצית מתושבי הכפר גורשו ממנו לאחר המלחמה. לעזרתם יצא הוועד למען גולי אבו גוש, בו היו חברים עמוס קינן, אורי אבנרי, ר' בנימין, ערי ז'בוטינסקי, ראובן גרינברג ואחרים, ולבסוף רובם המכריע של המגורשים הורשו לשוב אליו. בבתים הנטושים בכפר השתכנו לאחר המלחמה פליטים מהכפר הסמוך בית נקובא, שתושביו גורשו. ב-1962 הוקם היישוב הסמוך עין נקובא, ועם הקמתו עברו אליו הפליטים מבית נקובא שהתגוררו באבו גוש. ב-1957 החל זיגי שטדרמן במסורת של פסטיבל אבו גוש בכנסיית גבירתנו של ארון הברית. ביוני 1968⁩ אישרה מדינת ישראל ל-3 משפחות המונות כ-100 איש, שעזבו את הכפר במלחמת השחרור למזרח ירושלים, לחזור אליו. רכוש המשפחות שעזבו ובתיהן נשמר כל השנים על־ידי קרוביהם עד שחזרו. מאז הקמת המדינה התכווץ שטח הכפר מ–7,340 דונם ב–1948 ל–2,000 דונם כיום, בין היתר בשל הפקעת שטחים לטובת הרחבת טלז סטון ובניית כביש 1. בסוף 2017 אושרה תוכנית של הוועדה למתחמים מועדפים להקמת שכונה מערבית על שטח של 238 דונם. ב-2014 נחנך מסגד אחמד חאג'י קדירוב שנבנה בסיוע ממשלת צ'צ'ניה והוא המסגד השני בגודלו בישראל. אוכלוסייה לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף מאי 2026 (אומדן), מתגוררים באבו גוש 8,984 תושבים, מתוכם 8,606 תושבי ישראל (מקום 191 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). שינוי בגודל האוכלוסייה ‎+0.6% בשנה‏. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ד (2023-‏2024) היה 61.3%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2023 היה 9,171 ש"ח (ממוצע ארצי: 12,593 ש"ח). הדירוג הפריפריאלי של אבו גוש הוא 6 מתוך 10. ניתן לראות כי בהשוואה ליישובים ערביים אחרים, אבו גוש מדורג באשכול גבוה יחסית. באבו גוש מתגוררות ארבע חמולות, וביניהן חמולת ג'בר וחמולת איבראהים. להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב: אתרים ביישוב כנסיית גבירתנו של ארון הברית ערך מורחב – כנסיית גבירתנו של ארון הברית במערב היישוב, על פסגת תל גבעת יערים, ניצבת כנסיית גבירתנו של ארון הברית (Notre Dame de l'Arche d'Alliance), ובראשה פסל של המדונה והילד. המקום מזוהה עם קריית יערים העתיקה, לשם הובא ארון הברית לאחר ששוחרר משבי הפלשתים. סיפור זה קידש את המקום לנוצרים, ובתקופה הביזנטית הוקמה כאן כנסייה שנהרסה בכיבוש הסאסאני בשנת 614. על שרידי כנסייה זו הוקמו בשנת 1924 כנסייה ומנזר הנשים של מסדר האחיות הצרפתי של "יוסף הקדוש של ההתגלות". במלחמת העצמאות שימש המנזר בית חולים של חטיבת הראל. בכנסייה נערכים מדי פעם פסטיבלי מוזיקה. המנזר הבנדיקטיני באבו גוש והכנסייה הצלבנית ערך מורחב – המנזר הבנדיקטיני באבו גוש המנזר הבנדיקטיני באבו גוש שוכן במרכז היישוב, והוא ידוע בעיקר בזכות הכנסייה הצלבנית שבו שבה שרידי פרסקאות מהמאה ה-12. הכנסייה הוקמה מעל מעיין הנובע עד היום בקריפטה שלה, ומאוחר יותר נוסד במקום גם מנזר, אשר תפקד עד סוף המאה ה-15. בתחילת המאה ה-20 חודש היישוב הבנדיקטיני במקום, הכנסייה שופצה והוקמו מבני המנזר. בצמוד למנזר שוכן המסגד המרכזי ביישוב. הבסיס הצבאי במערב היישוב שוכנת משטרת אבו גוש מתקופת המנדט הבריטי, על שטח של יותר מ-17 דונם, אשר נבנתה במודל של מצודות טגארט בשנות ה-30 של המאה העשרים על קרקעות תושבי הכפר. ערב נסיגת הכוחות הבריטים נמסרה התחנה לתושבי הכפר על הנשק שהיה בה. תושבי היישוב אשר סייעו לכוחות הפלמ"ח, אפשרו להם להשתמש בבסיס במלחמת העצמאות, ולאחר מכן הוא שימש כמפקדת חטיבת הראל. לאחר קום המדינה שימש המקום כבסיס צבאי פעיל, ואחר-כך ננטש והועבר להחזקת מינהל מקרקעי ישראל. כיום המבנה נטוש, ומאז שנות ה-90 של המאה ה-20 מתנהל מאבק על עתידו. המסגד החדש ערך מורחב – מסגד אחמד חאג'י קדירוב באבו גוש במרץ 2014 נחנך ביישוב מסגד, מהגדולים והמפוארים במדינת ישראל. המסגד משתרע על פני 4,000 מטרים רבועים והוא בעל ארבעה צריחים שראשיהם מוזהבים, כמקובל בקווקז. על אף שהקמת המסגד החלה כיוזמה פרטית של התושבים, בנייתו הופסקה ב-2010, כשנה לאחר שהחלה, מחוסר תקציב. נציגים מממשלת צ'צ'ניה סייעו במימון לבניית המסגד, בשל טענת הקרבה בן תושבי אבו גוש לצ'צ'נים, ונשיא צ'צ'ניה, רמזאן קדירוב, רואה בפרויקט חידוש של הקשרים ההיסטוריים בין תושבי אבו גוש למולדתם. תיירות ומוקדי עניין בכפר בין מסעדות החומוס העתיקות והמסורתיות שביישוב, פזורות עוד אטרקציות תיירותיות. ביישוב יש מספר בתי אירוח, חנויות ובהן מוצרי זכוכית, חנות נרות ובתי ממכר לבקלוואה ודברי מתיקה. סביב הכפר יש מספר אתרים שבהם ניתן לבקר, כמו הגן הלאומי "עין חמד", הר הרוח ועוד. בכפר פועלות כ-10 מסעדות. המסעדה הוותיקה ביותר ביישוב היא פונדק קרוואן (קרויה גם: מפגש קרוואן, מסעדת קרוואן). המסעדה נוסדה על ידי חאג' מוסא אבו גוש, מוח'תאר הכפר, בשנת 1950. כ-2 ק"מ מערבה, על הר רפיד, נמצאו שרידים מהתקופה הביזנטית. על הכביש המוביל לנטף נחנך ב-2019 מרכז המבקרים סאקסום של אגודת אופוס דאי, הפונה לקהל צליינים ומורי דרך. ספורט במועצה המקומית אבו גוש פועלים חוגי ספורט בתחומים שונים, בהם כדורסל (לכיתות א-ז), רכיבה על סוסים, קפוארה, טניס שולחן (א-ח), אופניים, כדורגל ושחייה. בנוסף ישנם שירותים ספורטיביים כגון חדר כושר ומחנה כדורגל, בשיתוף עם מבשרת ציון בתקופת הקיץ. פוליטיקה עירונית במשך תקופת המנדט, מוח'תאר הכפר היה יוסוף אבו גוש. ב־1949 מינו השלטונות הישראלים מוכתר חדש לכפר מחמולת רשיד שהייתה בסכסוך עם משפחת אבו גוש. מוכתר זה (מחמד רשיד) פעל, בסיוע השלטונות, שפעלו נגד חברי לח"י לנשל את בני משפחת אבו גוש מרכושם בכפר כשביתו הנטוש של יוסוף נבזז על ידי גנבים. בינואר 1950 הוקמה מועצה מקומית באבו גוש. ראש המועצה הראשון היה מחמוד ראשיד אבו עלי. אבו עלי הודח עלי ידי בית המשפט העליון ביוני 1960 לאחר שהורשע בעבירה שיש עמה קלון ב־1955 והוחלף בנציג מפ"ם חמיס עלי סלאח. במרץ 1973 בוטלה המועצה המקומית ואבו גוש סופחה למועצה אזורית מטה יהודה. בנובמבר 1992 חתם שר הפנים אריה דרעי על צו להקמת מועצה מקומית באבו גוש. דרעי הקים מועצה ממונה שכללה אנשי המזוהים עם מפלגת ש"ס ובראש המועצה עמד ציון הדר. ב־1998 התקיימו הבחירות הראשונות במועצה החדשה, וסלים ג'בר נבחר לראשות המועצה. סלים שב ונבחר לתפקיד ב־2003 וב־2008. בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו ב-2013 נבחר עיסא ג'בר לכהונה ראשונה כראש המועצה המקומית, זאת לאחר שבן בריתו סלים ג'בר פרש לאחר שלוש כהונות רצופות. סלים ג'בר נבחר מחדש לתפקיד ראש המועצה ב-2018. בבחירות באבו גוש ב־2024 נבחר לראשות המועצה קאזם איברהים, שגבר על סלים ג'בר, כאשר לאחר שנים רבות בהן חמולת ג'בר החזיקה בראשות המועצה הצליח איברהים (מחמולת איברהים) לגייס תמיכה רחבה בקרב בני חמולות אחרות, לרבות בקרב חלק מבני חמולת ג'בר. לקריאה נוספת קישורים חיצוניים האתר הרשמי אתר האינטרנט הרשמי של המנזר הבנדיקטיני באבו גוש פרופיל אבו גוש נכון לשנת 2023 באתר הלמ"ס מידע על אתר אבו גוש, בארכיון המנדטורי באתר רשות העתיקות מידע על אתר אבו ע'וש, בארכיון המנדטורי באתר רשות העתיקות אתר פסטיבל אבו גוש צ. גבריאלי, בעלי ברית גורמים צרות, מעריב, 10 באוגוסט 1949 חיים גורן, ‏המוסדות הנוצריים באבו-גוש בעת החדשה, קתדרה 62, דצמבר 1991, עמ' 106-80 יוסף גלס, ‏רכישות הקרקע ושימושיה באזור אבו-ע'וש (1948-1873), קתדרה 62, דצמבר 1991, עמ' 122-107 רבקה שפק ליסק, אבו גוש: קריית יערים העתיקה - היסטוריה של דו-קיום, מגזין אימגו קים לגזיאל, בלי תיירים ועם מצוקת דיור: כביש השלום נפל במלחמה, באתר TheMarker‏, 27 בדצמבר 2024 אבשלום קור, באופן מילולי במלחמה: מבצע "מכבי", גלי צה"ל, 31 בדצמבר 2024 תמונה של המסגד החדש ביישוב אבו גוש (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית הערות שוליים