מרינה אילת

מרינה אילת על שם פיליפ עירון היא מרינה השוכנת בחוף הצפוני של אילת, במפרץ אילת. המרינה מהווה מרכז לפעילות ימית ותיירותית בעיר, ומשלבת עגינה של כלי שיט פרטיים ומסחריים לצד פעילות ספורט ימי והפלגות תיירות. המרינה ממוקמת בלב אזור התיירות של אילת, בסמוך למלונות, מרכזי בילוי, מסעדות ואתרי מסחר, ומהווה חלק ממערך החוף העירוני הכולל גם את לגונת השלום. היסטוריה ותכנון תכנון אזור החוף הצפוני של אילת, ובכלל זה המרינה העירונית, התגבש במסגרת תוכנית מתאר עירונית משנת 1959, שהוכנה על ידי האדריכל ומתכנן הערים האיטלקי לואיג'י פיצ'ינטו. פיצ'ינטו, מן הבולטים שבמתכנני הערים באירופה במאה ה־20, היה אחראי למאות תוכניות עירוניות באיטליה ובעולם, שפעלו על פי תפיסה הרואה בעיר מערכת אורגנית המשלבת בין תשתיות, נוף ושימושי קרקע. התוכנית לאילת כללה תפיסה תכנונית שביקשה לשלב את הים במרקם העירוני באמצעות מערכת של לגונות מלאכותיות, תעלות שיט, גשרים ורציפים החודרים אל אזור התיירות. חלקים מן החזון מומשו החל משנות ה־60 עם חפירת הלגונה המרכזית והקמת תשתיות השיט, ובהמשך הורחבו מערכות התעלות והמעגנות. עם זאת, חלק מן התכנון המקורי לא יושם במלואו, ובפרט רעיון פתיחת מערכת התעלות לים בשתי נקודות, דבר שהותיר את המרינה כמערכת חלקית ביחס לחזון הכולל. מבנה המרינה העומק התפעולי של המרינה הוא כ־3.5 מטרים, והיא מיועדת לכלי שיט באורך של עד כ־40 מטרים וברוחב של עד כ־8 מטרים. המרינה מחולקת לשני אזורים עיקריים: מרינה חיצונית – המשמשת נמל נוסעים להפלגות תיירותיות. מרינה פנימית – הכוללת רציפים ומזחים באורך כולל של כ־800 מטרים וכ־400 מקומות עגינה. במסגרת ההרחבה משנות ה־90 נבנו מעל התעלות גשרים שיועדו לאפשר מעבר כלי שיט. לפי דיווחים עיתונאיים, חלקם כמעט שלא הופעלו כמנגנוני הרמה, והדבר יצר מגבלה תפעולית על תנועת כלי שיט בעלי תרנים ועל השימוש בחלקים מסוימים של המרינה. שימושים ופעילות המרינה משמשת מוקד מרכזי לפעילות ימית ותיירותית, הכוללת הפלגות, דיג, ספורט ימי ושירותים נלווים. סביב המרינה פועלים עסקים, מועדוני שיט ודוכני פעילות, והיא מהווה חלק בלתי נפרד מהטיילת הצפונית של אילת. בשנת 2017 הוסרו ביתנים שפעלו לאורך שנים בכניסה למרינה ללא היתר, והועברו למתחם מוסדר בתוך שטח המרינה. סערת 2020 והבנייה מחדש בשנת 2020 נגרמו נזקים כבדים למרינה בעקבות סערה דרומית, אשר פגעה בתשתיות העגינה ובשוברי הגלים. בעקבות בדיקות הנדסיות הוחלט לבצע שיקום נרחב ואף בנייה מחדש של חלקים מן המרינה, תוך שימוש בפתרונות עגינה זמניים. העברת הפעילות הזמנית אל המרינה הפנימית הגבירה את העומס התפעולי והובילה למחלוקות בין הנהלת המרינה לבין מפעילי ספינות מסחריות ועוגנים אחרים. ניהול, תפעול ותשתיות המרינה מנוהלת על ידי החברה הכלכלית אילת. בשנים 2020–2021 חוותה המרינה חוסר יציבות ניהולית שכלל חילופי מנהלים ומכרזים חוזרים. בשנת 2021 מונה מנהל חדש למרינה. במקביל עלו טענות לליקויי תחזוקה, בעיות תשתית וכשלים במערך העגינה. בין היתר דווח על קשיים בפרויקט המזחים הצפים, שנועד להגדיל את מספר מקומות העגינה במרינה. לאורך השנים עלו גם טענות מצד בעלי כלי שיט לגבי ליקויי אבטחה, ובהם גישה חופשית לרציפים, היעדר גידור מלא ומקרי ונדליזם וגניבה. בשנת 2024 הוכנסה לשימוש סירת שירות וכיבוי כחלק מהתאמת המרינה לדרישות רגולטוריות. היבטים סביבתיים המרינה ממוקמת במפרץ אילת, הנחשב לאחד האזורים הימיים הרגישים בישראל מבחינה אקולוגית. מדיניות שמירת הטבע במפרץ, כפי שנקבעה על ידי רשות הטבע והגנים, מדגישה את הצורך באיזון בין פעילות ימית ותיירותית לבין הגנה על המערכת האקולוגית. מסמך המדיניות למרחב הימי של עיריית אילת מצביע על עומס שימושים גבוה במפרץ, הכולל שיט, צלילה ופעילות תיירותית, ומדגיש את הצורך בהסדרה תכנונית של אזורי השימוש הימי. בשנת 2015 זכתה מרינה אילת בתו האיכות הבינלאומי "דגל כחול", אך זמן קצר לאחר מכן נשלל ממנה התו בעקבות ביקורת פתע, בין היתר בשל גילוי שפכים במתחם. מאז לא שבה המרינה לרשימת המרינות הזכאיות לתו זה. בדצמבר 2022 אירע במרינה זיהום מקומי של מי הים בסולר בעקבות טביעת כלי שיט. בשנים 2022–2023 הוגשו לבית המשפט חוות דעת סביבתיות שעסקו במצב אזור המרינה והחוף הצפוני. מן החוות עלה כי האזור מאופיין, בין היתר, בעכירות מים, פסולת על הקרקעית, התיישבות מינים פולשים ופגיעה במערכות אקולוגיות מקומיות. הרפסודה הלבנה הרפסודה הלבנה היא מתקן ימי בחוף הצפוני של אילת, מחוץ לשובר הגלים המזרחי של מרינה אילת, שנדון לאורך השנים בהקשרים תכנוניים, סביבתיים ומשפטיים. בפסקי דין ובהליכים מנהליים נקבע כי הפעלת המתקן נעשתה ללא מסגרת תכנונית תקפה וכי קיומו יוצר פגיעה בסביבה החופית. בשנים 2023–2025 ניתנו החלטות שיפוטיות שהורו על פינוי המתקן, אולם הליכי הפינוי התמשכו ועוררו ביקורת ציבורית בשאלת אכיפת דיני הסביבה והתכנון במרחב החוף הצפוני של אילת. מבנים ושימושים חריגים במתחם במרחב המרינה פעלו לאורך השנים גם מבנים ושימושים יוצאי דופן ביחס למרינות עירוניות אחרות. אחד המרכזיים שבהם הוא מבנה מסעדת "פאגו פאגו", שפעלה במקום משנת 1986. לפי פרסומים עיתונאיים, מדובר במקרה חריג של מבנה בעל אופי ימי שקיבל מעמד של מבנה קבע בתוך המרינה. בשנות ה־2020 נבחנה אפשרות להסב את המבנה למלון בוטיק, אך המהלך לא הושלם בשל קשיים תכנוניים וכלכליים. מחלוקות משפטיות לאורך השנים התנהלו מחלוקות בין הנהלת המרינה לבין בעלי כלי שיט, בעיקר סביב דמי עגינה, שירותים ותשתיות. בשנת 2024 קבע בית המשפט כי ניתוק חשמל ומים באופן חד־צדדי אינו תקין, אך חייב את בעלי הספינות בהתקנת מונים ובתשלום עבור צריכתם. בחלק מן ההליכים ביקשה החברה הכלכלית לאילת להעביר את הדיונים לבית המשפט לימאות בחיפה, שבסמכותו לרשום שעבודים על כלי שיט, וזאת במסגרת ניסיונותיה לגבות חובות נטענים של דמי עגינה. הליכים נוספים עסקו בהפעלת מעגנת הסירות של מלון "אסטרל פאלמה" הצמודה ללגונה הצפונית. המלון טען להתחייבות ארוכת שנים להפעלת המעגנה, בעוד שמנגד הוצגו שיקולי בטיחות ועומס תעבורה ימית כסיבה להגבלות שהוטלו על פעילותה. פיתוח ושדרוג בשנים האחרונות מקודמות תוכניות לשדרוג המרינה כחלק מפיתוח רצועת החוף של אילת. התוכניות כוללות שדרוג מזחים, שיקום שוברי גלים, פיתוח טיילות, הקמת תשתיות חדשות ושיפור הנגישות הציבורית. בשנת 2025 החלו עבודות לשדרוג רחבת המרינה והפיכתה למרחב ציבורי פתוח ונגיש. הממשה והתשתיות הימיות במסגרת הדיונים על הסדרת התשתיות הימיות בעיר עלתה אפשרות להקמת ממשה בתחום המרינה, אך זו לא קודמה במתכונתה המקורית. בהמשך אושרה הקמת ממשה בנמל אילת, צעד שהפחית את הצורך בהקמת ממשה נוספת באזור המרינה. ראו גם אילת מפרץ אילת לגונת השלום נמל אילת קישורים חיצוניים מרינה אילת, באתר החברה הכלכלית אילת מרינה אילת, באתר אילת+ רותם נועם, המרינה של אילת: חזון ישן, ים צפוף, שיקום שלא נגמר, באתר "יום יום אילת" הערות שוליים