עוזייר

עֻזֵיר (בערבית: العزير; תעתיק מדויק: אלעזיר) הוא יישוב ערבי השייך למועצה אזורית אל-בטוף והיישוב הגדול במועצה. היישוב שוכן בגליל התחתון המרכזי, בשוליים הדרומיים של בקעת בית נטופה ומצפון להר תורען. בעוזייר כ-3,500 תושבים (נכון לשנת 2022). מקור השם עוזייר הוא מהנביא עוזייר (עזרא) שהמסורת מקשרת לאזור. הכפר כיום בכפר יש שני מסגדים, ארבעה בתי ספר (שנים יסודיים, חטיבת ביניים, ותיכון מקיף), יחידה לחלוקת דואר, 3 מגרשי ספורט, 3 מרפאות מרפאה מקצועית ומוקד לילי. תושבי עוזייר מתפרנסים מחקלאות, מלאכה ועבודות חוץ. במהלך פרעות שומר החומות השתתפו מספר תושבים מהכפר בהתפרעויות באזור שכללו ירי זיקוקין והבערת צמיגים. וכן יידוי אבנים לעבר נקודת המשטרה והצתת התחנה. בין המורשעים בפרעות הורשע גם תושב הכפר שהועסק בתחזוקת צוללות צה"ל בבסיס חיל הים בחיפה. היסטוריה יש המזהים היסטורית בכפר את מקומו של היישוב היהודי עזיאל, מן התקופה הרומית-ביזנטית, שהייתה מקום מושבה של משמרת הכוהנים לבית אביה לאחר חורבן בית המקדש השני. במקום שרידי קברים עתיקים ומערות חצובות בסלע. היישוב הוקם בתחילת המאה ה-19 על ידי אנשים שבאו מהכפרים הקרובים, כגון א-שג'רה. במסגרת הכנת מפת הקרן לחקר ארץ ישראל דווח שבכפר היו 150 נפשות. ויקטור גרן תיאר את עוזייר ככפר דל שכלל כ-20 בתים. התושבים גדלו כותנה ושעורה וקיבלו את המים שלהם מבורות מאגר. במפקד האוכלוסין של 1922 נמנו בכפר 70 תושבים. במפקד האוכלוסין של 1931 נמנו בעוזייר 15 בתים מיושבים ב-88 נפשות, כולם מוסלמים. בסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל צוין מספר תושבי עוזייר כ-150 ושטחו נרשם כ-766 דונם, מתוכם 2 דונם של אדמה ציבורית. הכפר נכבש על ידי צה"ל במהלך מבצע דקל ביולי 1948. בשנת 1963 התגוררו בכפר כ-400 נפש. הכפר היה מבודד וקטן מכדי להקים בו מועצה מקומית ועל כן משרד הפנים מינה בו "נאמן" שטיפל בקשרים בין תושבי הכפר למשרדי הממשלה. בשנת 1964 הוחל בפריצת כביש 785 כדי לחבר את הכפר, יחד עם רומאנה ובועיינה אל כביש 65. בשנת 1976 נחנך כביש שחיבר את עוזייר ורומאנה לכביש טבריה-נצרת ליד משהד. תושבי הכפר השתתפו בסלילת הכביש בתשלום ובעבודה. קישורים חיצוניים הערות שוליים