Malorka

Malorka (do začiatku 90. rokov 20. stor. po slovensky Mallorca; špa. Mallorca) je španielsky ostrov. Leží v západnej časti Stredozemného mora, hlavné mesto leží vo vzdialenosti asi 200 km od Valencie, 273 km od Barcelony. S dĺžkou 110 km a šírkou 70 km (3 640 km²) je najväčším ostrovom Baleár. Hlavným mestom je Palma de Mallorca. Geografia Odhaduje sa, že Baleárske ostrovy vznikli približne pred 150 miliónmi rokov. Malorka bola spočiatku pripojená k Pyrenejskému polostrovu ako podmorský ostrov, kým nevznikla v jej súčasnej podobe. Na stredomorský ostrov je Malorka nezvyčajne úrodná a zelená. Má úžasnú škálu prírodných scenérií od týčiacich sa pohorí Serra de Tramuntana na západe až po krásne poľnohospodárske nížiny v úrodnom strede. Najznámejšia je však svojimi zlatými piesočnatými plážami a plytkou tyrkysovou vodou pozdĺž pobrežia, vďaka čomu je v letných mesiacoch obľúbeným miestom pre dovolenkárov. Pohorie Serra de Tramuntana sa tiahne pozdĺž západného pobrežia v dĺžke približne 90 kilometrov. Pokrýva 1 067 štvorcových kilometrov, čo tvorí takmer tretinu ostrova a najvyšším vrcholom je Puig Major s výškou 1 445 metrov. Na severovýchode leží menšie pohorie Llevant. Pohorie sa nachádza v oveľa nižších nadmorských výškach (okolo 500 metrov), ale vyznačuje sa rovnako krásnou a drsnou krajinou. Fauna Na ostrove žije prekvapivo málo suchozemských zvierat. Medzi najmenšie patria poľné myši, potkany, králiky a piskory lesné, zatiaľ čo najväčšie sú cibetky a vzácna divá koza. Ostrov je domovom viac ako 300 endemických druhov zvierat, z ktorých najznámejšie sú jašterice. Na Malorke žije početné vtáctvo (približne 2 000 druhov). Pozorovanie vtákov je obzvlášť rozšírené na severe ostrova a ľudia sem prichádzajú hľadať čajku poľnú, supa čierneho, penicu baleársku, škovránka teklu, drozda skalného, ​​penicu okuliarnatú, krutohlava a chochlatku purpurovú. Flóra Na Malorke dominuje stredomorská flóra. Krovité lesy borovice, rakytníka, rozmarínu, divej olivy, šošovice a trpasličích vejárových paliem boli po stáročia hlavnou vegetáciou ostrova. V oblastiach s vysokými zrážkami v horách nájdete aj duby cezmínové. Na ostrove bolo zaznamenaných približne 1 500 kvitnúcich rastlín, medzi nimi aj skalnica, levanduľa a orchidey. Na pobreží, v piesočných dunách, sa nachádzajú trávy Ammophila. Na pobreží ostrova sa nachádzajú aj rozsiahle podvodné lúky s morskou riasou Posidonia Oceanica. Tento endemický druh riasy je teraz chránený, pretože je životne dôležitý pre stredomorské ekosystémy a zabraňuje erózii. Geológia Veľká časť Malorky je tvorená vápencom. Tento typ horniny sa časom rozpúšťa vo vode a vytvára rokliny a mnohé jaskynné systémy, ktoré sa nachádzajú na úpätí horských oblastí. Skutočnosť, že vápenec vytvára prirodzené úkryty, je hlavným dôvodom, prečo je ostrov veľmi obľúbený medzi horolezcami, najmä pre sólo lezenie po útesoch. Tá istá hornina však spôsobuje, že na Malorke je len veľmi málo jazier, pretože voda presakuje a vytvára podzemné vodné systémy. Tieto panvy zásobujú obyvateľstvo vodou. Nedostatok zrážok na ostrove znamená, že hladina podzemnej vody je pomerne ohrozená, čo je limitujúcim faktorom pri zvažovaní ďalšieho rozvoja populácie. Klíma Malorka má stredomorské podnebie s miernymi a relatívne vlhkými zimami (s priemernými dennými teplotami okolo 15 – 16°C). V pohorí Serra de Tramuntana sú zrážky výrazne vyššie a počas zimy nie je v tejto oblasti krátke sneženie nič nezvyčajné. Počas jesene nie sú nezvyčajné búrky a silné dažde. Dvoma najdaždivejšími mesiacmi na Malorke sú október a november. Malorka má približne 300 slnečných dní v roku. Letá sú tu zvyčajne horúce a suché. Najteplejšie obdobie s priemernými teplotami okolo 29 – 31°C je od júna do augusta. More je vtedy ideálne na kúpanie a vodné športy. Toto obdobie sa vyznačuje minimálnymi zrážkami. Obyvateľstvo Malorka je najľudnatejším ostrovom spomedzi Baleárskych ostrovov a druhým najľudnatejším ostrovom v Španielsku po Tenerife na Kanárskych ostrovoch. V posledných rokoch populácia Malorky rýchlo rástla a v januári 2025 dosiahla 971 068 obyvateľov. Najväčším mestom Malorky je Palma, ktorá mala v tomto období 443 196 obyvateľov. Obyvateľstvo Malorky tvoria z veľkej časti cudzinci - v roku 2026 to bolo až 22 % celkovej populácie. Najväčšími skupinami, ktoré žijú najmä na juhozápade a juhovýchode ostrova sú nemecké a britské komunity. Nárast počtu obyvateľstva spôsobil aj fenomén "digitálnych nomádov". V dôsledku prisťahovalectva týchto ľudí došlo od roku 2024 k 15 % nárastu počtu severoamerických a severoeurópskych profesionálov, ktorí žijú prevažne vo vidieckych dedinách, ako sú Alaró a Santanyí. Tento demografický vývoj viedol k rozmachu medzinárodných škôl na ostrove. Náboženstvo Historicky aj kultúrne je Malorka tradične rímskokatolícka. Katolicizmus sa na Malorke upevnil po kresťanskej reconquiste v 13. storočí, keď Aragónske kráľovstvo dobylo ostrov a vytlačilo moslimov. Po stáročia bol katolicizmus dominantným a prakticky jediným oficiálnym náboženstvom. Aj dnes sa k rímskokatolíckej cirkvi hlási najväčšia časť obyvateľstva. Väčšina ľudí však vníma katolicizmus skôr ako kultúrnu a rodinnú tradíciu než ako pravidelne praktizované náboženstvo. Podobne ako v celom Španielsku aj na Malorke je výrazne sekularizovaná spoločnosť. Veľká časť obyvateľov sa označuje za neveriacich, agnostikov alebo ľudí bez náboženskej príslušnosti. Druhým najrozšírenejším náboženstvom na ostrove je islam, a to najmä vďaka prisťahovalcom zo severnej Afriky (Maroko, Alžírsko, Senegal) a z Blízkeho východu (Pakistan). Kultúra Tanec a hudba Tradičným malorským tancom je Ball dels Cossiers. Predpokladá sa, že bol dovezený z Katalánska v 13. alebo 14. storočí po aragónskom dobytí ostrova za kráľa Jakuba I. Počas tanca tri páry tanečníkov, ktorí sú zvyčajne muži, bránia „Dámu“, ktorú hrá muž alebo žena, pred démonom alebo diablom. Ďalším malorským tancom je Correfoc, prepracovaný festival tanca a pyrotechniky, ktorý je tiež katalánskeho pôvodu. Ľudová hudba ostrova sa silne podobá katalánskej a sústreďuje sa na tradičné nástroje, ako sú xeremies (gajdy) a guitarra de canya (nástroj podobný xylofónu). Zatiaľ čo ľudovú hudbu počúvajú na Malorke stále mnohí ľudia, v 21. storočí sa na ostrove stalo populárnymi množstvo ďalších hudobných štýlov vrátane elektronickej tanečnej hudby, klasickej hudby a jazzu. Preto sa tu každoročne konajú aj viaceré festivaly modernej hudby. Film Medzinárodný filmový festival Evolution Mallorca je najrýchlejšie rastúci stredomorský filmový festival. Vznikol v roku 2012 a koná sa každoročne na prelome októbra a novembra v Teatro Principal v Palme de Mallorca. V roku 2021 mal prihlásených 1 200 filmov z 85 krajín. Priťahuje známych filmárov, producentov a režisérov z celého sveta. Gastronómia Malorská kuchyňa ponúka jedinečnú zmes chutí a typických jedál, ktoré odrážajú históriu, kultúru a geografiu ostrova. Gastronómia Malorky je vynikajúcou fúziou stredomorských vplyvov s výraznými miestnymi vplyvmi. Je to kuchyňa plná chutí a farieb vyrobených z produktov, ktoré sa pestujú na ostrove alebo pochádzajú z mora, ktoré ho obklopuje. Základnými zložkami malorských potravín sú čerstvé ryby a morské plody, strukoviny a zelenina (s paradajkami ako hlavnou ingredienciou), olivový olej a bravčové mäso. Typické malorské jedlá často obsahujú extra panenský olivový olej, aromatické bylinky, ako je tymián a rozmarín, ako aj morské plody, ako sú napríklad krevety. Ďalšou výraznou zložkou malorských jedál je kravský syr Mahón s jedinečnou chuťou a krémovou textúrou. Typické malorské jedlá: Arròs brut je lahodná pikantná verzia paelly. Ryža je najskôr varená s mäsom (kuracie mäso, bravčové a králičie) a zeleninou. Na koniec sa do jedla pridáva zmes mletého kurčaťa a králičej pečene. Tumbet je typické letné jedlo, ktoré je pripravené z baklažánu, cukety, zemiakov, papriky a paradajok. Je to ekvivalent ratatouille v španielskej a francúzskej kuchyni. Sobrasada je jeden z najtypickejších produktov malorskej kuchyne. Táto pikantná klobása je vyrobená z bravčového mäsa, papriky a miestneho korenia. Zvyčajne sa konzumuje na opečenom chlebe alebo sa dáva ako prísada do iných typických jedál. Pa amb oli je malorská klasika, ktorá sa doslova prekladá ako "chlieb s olejom". Zvyčajne sa podáva s konzervovaným mäsom alebo malorským syrom, čo vytvára jednoduchý, ale lahodný gastronomický zážitok. Coca de trampó ide o jednoduché nekysnuté chlebové cesto, na ktoré sa dáva zeleninová obloha (korenie, cibuľa a paradajky). Vďaka olivovému oleju cesto počas pečenia nasiakne chuťami paradajok a papriky, no zároveň zostáva pevné a nerozmočí sa. Coca de trampó je symbolom jednoduchej, vidieckej kuchyne ostrova a dodnes patrí k najtypickejším kulinárskym prejavom Malorky. Sopas mallorquinas (Mallorské polievky) je jedno z najtypickejších jedál ostrova v zimných mesiacoch. Zdroje uvádzajú, že ide o polievky vyrobené z bielej kapusty, bravčového mäsa a nejakej zeleniny. Napriek názvu však nejde o klasickú polievku v bežnom zmysle slova, ale o husté, sýte jedlo, ktoré sa svojou konzistenciou pohybuje medzi polievkou a hlavným chodom. Základom jedla sú veľmi tenké plátky suchého chleba, nazývané pa moreno, čo je tmavší chlieb z pšeničnej múky. Tento chlieb sa ukladá na dno misy alebo hrnca a následne sa zalieva horúcim vývarom so zeleninou. Ensaimada je najznámejšie a najtypickejšie sladké pečivo Malorky a zároveň jeden z hlavných symbolov jej gastronómie. Ide o špirálovito stočený koláč z kysnutého cesta, ktorý sa vyznačuje jemnou, nadýchanou štruktúrou a výraznou arómou. Ensaimada sa na ostrove konzumuje pri raňajkách, ku káve alebo ako dezert pri slávnostných príležitostiach. Hospodárstvo Približne 80% HDP Malorky pochádza z turizmu a v tomto odvetví pracuje viac ako polovica obyvateľstva ostrova. Poľnohospodársky sektor zaujíma druhé miesto. Ostrov má dobrú úrodnú pôdu a pestuje sa tu množstvo plodín. Poľnohospodársky sektor zahŕňa produkciu a vývoz mandlí, pomarančov, citrónov, olív, hrozna, vína a vynikajúcich syrov. Mestá Binnisalem a Felantix sú známe svojím vínom, miestnou brandy a likérom. Ostrov je obdarený širokou škálou prírodných zdrojov. Časť príjmov Malorky pochádza aj z ťažobného priemyslu. Nachádzajú sa tu bane na meď, olovo a mramor. V mestských oblastiach sa niektorí ľudia venujú tradičným remeslám. Medzi tieto formy remeselného spracovania patrí fúkané sklo, výroba keramiky, záclon, prehozov, obrusov ako aj výroba košov. Obuvnícky a kožiarsky priemysel sa nachádza v meste Inca a okolitých dedinách. Medzi dôležité priemyselné odvetvia ostrova patrí výroba umelých perál a šperkov v Manacore. Doprava Letecká doprava Malorka má jediné medzinárodné letisko — Palma de Mallorca Airport (PMI), známe tiež ako Aeropuerto de Son Sant Joan. Letisko sa nachádza približne 11 km južne od centra Palmy a predstavuje hlavný vstup pre turistov zo Slovenska aj celej Európy. Nie sú tam žiadne linky na iný ostrov – všetky lety sú medzinárodné alebo zo španielskych pevninských miest. Prevádzka je tu počas leta veľmi intenzívna – letisko uzavrelo rok 2025 s celkovým počtom 33,8 milióna cestujúcich. Z letiska je možné sa dostať taxíkom, autobusom alebo je možné si požičať auto z požičovne. V súčasnosti neexistuje priame vlakové spojenie z letiska, ale plánuje sa jeho vybudovanie, čo by mohlo byť približne do roku 2032. Železničná doprava Železnica je na Malorke obmedzená, sú tu len dve hlavné železničné siete: SFM - moderné vlaky, ktoré prevádzkuje sieť Servicios Ferroviarios de Mallorca (SFM) a obsluhujú tri linky: Palma – Inca (asi 28,6 km), Palma – Inca – Sa Pobla (pokračuje severne), Palma – Inca – Manacor (východ). Tren de Sóller - historická úzkorozchodná železnica, ktorá premáva medzi Palmou a Sóllerom cez krásne horské scenérie. Cestná doprava Na ostrove existuje niekoľko oficiálnych diaľnic označených modrými tabuľami, ktoré spájajú hlavné mesto s ďalšími mestami na ostrove: MA-1 – vedie severne z Palmy, okolo prístavu. MA-20 – obchvat Palmy. MA-13 – smer Palma – Inca – Alcúdia (sever ostrova). MA-19 – smer Palma – Santanyi (východ/juhozápad). Štvorprúdové diaľnice majú v každom smere dva jazdné pruhy. Maximálny rýchlostný limit na malorských diaľniciach je 120 km/h. Niektoré sekundárne trasy sú nerozoznateľné od diaľnic okrem farby značiek, ktorá je v tomto prípade žltá. Sekundárne trasy majú maximálnu povolenú rýchlosť 100 km/h. Cesty sú vo všeobecnosti kvalitné a dobre udržiavané, ale v horských oblastiach môžu byť úzke a kľukaté — obzvlášť v pohorí Serra de Tramuntana. Malorka má málo úsekov s mýtom, ale jeden významný je tunel Sóller, kde sa platí poplatok za prejazd. Hlavnú verejnú dopravu po ostrove tvoria červeno-žlté autobusy TIB (Transport de les Illes Balears), ktoré spájajú Palmu s najväčšími mestami a letoviskami. Autobusy premávajú počas celého dňa, u mnohých liniek sa platí priamo u vodiča alebo elektronicky cez kartu. Autobusy EMT (modro-zeleno-biele) obsluhujú mestské časti Palmy a jej okolie (napr. El Arenal, Can Pastilla, Cala Major). Dejiny Pravek a talajotická kultúra Prví ľudia sa na Malorke usadili približne medzi rokmi 4000 až 3600 pred Kristom. Vytvorili osobitú talajotickú kultúru, ktorá je typická veľkými kamennými stavbami nazývanými talajoty. Archeológovia sa stále rozchádzajú v názore, na čo tieto stavby slúžili - s najväčšou pravdepodobnosťou boli vybudované na obranu (ako strážne veže) alebo na náboženské účely. Zvyšky talajotov sú dodnes dôležitým archeologickým dedičstvom ostrova. Na Malorke sa dodnes našli ruiny asi 300 talajotických osád, čo svedčí o tom, že v danej dobe bol ostrov hojne osídlený. Obyvatelia sa venovali poľnohospodárstvu, chovu dobytka a jednoduchým remeslám. Obdobie Feničanov a Kartágincov V priebehu 8. až 6. storočia pred n. l. sa Malorka dostala do kontaktu s fenickými a neskôr kartáginskými obchodníkmi, ktorí využívali jej strategickú polohu v Stredozemnom mori. Ostrov sa stal významným bodom námorného obchodu. Obyvatelia Malorky boli v tej dobe známi najmä ako výborní prakovníci, ktorí boli vyhľadávaní ako žoldnieri v armádach Kartága a iných mocností. Rímske obdobie V roku 123 pred Kristom dobyli Malorku Rimania, ktorí ostrov začlenili do Rímskej ríše. Na Malorke v tej dobe žilo približne 30 000 obyvateľov. Rimania nazývali ostrov Balearis Major. Priniesli na ostrov stabilitu, rímske právo a rozvinutú infraštruktúru. Založili mestá Pollentia a Palma, vybudovali cesty, vodovody a podporili rozvoj poľnohospodárstva. Ostrov sa stal dôležitou súčasťou rímskej provincie a prežíval obdobie hospodárskeho rozkvetu. Po páde Západorímskej ríše prešla Malorka viacerými zmenami. V roku 427 ostrov dobil Gunderich - kráľ Vandalov a Alanov. Po jeho smrti prevzal vládu nad ostrovom jeho syn Geiseric Chromý (389-477), ktorý ju využíval ako svoju základňu na drancovanie a plienenie Stredomoria až po brehy dnešného Talianska. Následne Malorku spolu s ostatnými Baleárskymi ostrovmi ovládali striedavo Byzantínci a Mauri. V roku 534 obsadil Baleárske ostrovy Apollinaris (syn Belisaria, slávneho byzantského generála), čím sa stali súčasťou Východorímskej ríše. Pod byzantskou vládou prekvitalo kresťanstvo, opravovali sa baziliky a stavali sa nové, ako napríklad Son Fiol. Keďže však boli Baleárske ostrovy príliš vzdialené od Konštantínopolu, nebolo možné ich účinne chrániť pred neustálymi vpádmi rôznych pirátov, najmä Maurov. V roku 707 tak Mallorku dobyl a vyplienil Abdullah, najstarší syn Muzu, guvernéra maurskej Afriky. Moslimská nadvláda V roku 902 sa po ceste do Mekky dostal na Malorku Al Hawlani, ktorý následne presvedčil emíra z Cordoby, aby spolu dobyli Baleárske ostrovy. Sám Al Hawlani velil celej flotile a po dobytí ostrovov sa stal guvernérom Malorky. Zmeny, ktoré nastali po obsadení ostrova, sa dotkli hlavne mesta Palma. To sa stalo známym ako Medina Majurka, bol tu postavený palác Almudaina, ako aj mešity a verejné kúpele. Maurovia zaviedli nové plodiny, ako je ryža, artičoky a šafran, a postavili zložité kanáty alebo zavlažovacie systémy. Niektoré z nich sa používajú dodnes. Medina Majurka sa stala prosperujúcim obchodným prístavom a popredným stredomorským mestom kultúry a bohatstva. Bola tam úplná sloboda náboženstva, kde moslimovia, Židia a kresťania koexistovali vedľa seba. Kresťanská rekonkvista V roku 1229 dobyl Malorku kráľ Jakub I. Aragónsky, čím sa ostrov stal súčasťou kresťanského sveta. Po dobytí nasledovalo presídľovanie obyvateľstva z Katalánska a Aragónska a postupná christianizácia ostrova. Začala sa výstavba významných stavieb, ako je katedrála La Seu v Palme. Od roku 1276 do roku 1344, toto obdobie historici historici nazývajú „zlatým vekom“ ostrova, bola Malorka nezávislým kráľovstvom. Dochádza k rozkvetu poľnohospodárstva, priemyslu a námorníctva. Bolo založených niekoľko nových dedín, razili sa mince a bol postavený hrad Bellver. Okrem toho bola Almudaina premenená na nádherný gotický palác a začala sa výstavba kláštora Sant Francesc. Katalánci však neboli nadšení z nezávislosti Malorky a v roku 1344 definitívne znovu začlenili Baleárske ostrovy do Aragónskeho kráľovstva. Na konci 15. storočia sa Baleárske ostrovy stali súčasťou Španielskeho kráľovstva. Novovek V 16. storočí čelila Malorka mnohým problémom. Ostrov bol často napádaný pirátmi zo severnej Afriky, čo viedlo k výstavbe obranných veží pozdĺž pobrežia. Korzári a osmanské flotily bežne napádali Malorku, aby získali otrokov a inú cennú korisť. Ich cieľom boli najmä zraniteľné pobrežné oblasti ako Andratx, Pollença a Sóller. Miestni obyvatelia často utiekli do vnútrozemia hneď, ako na obzore spozorovali prvé plachty. V niektorých prípadoch sa však obyvateľstvo postavilo na odpor. Príkladom je rok 1561, kedy obyvatelia mesta Sóller zatlačili pirátov späť do mora. Túto udalosť si súčasníci každoročne pripomínajú májovými oslavami. V 17. storočí sa na Malorku dostal mor, ktorý zahubil množstvo obyvateľov. Zomrelo približne 15 000 zo 100 000 obyvateľov Malorky, pričom 9 000 bolo z Palmy. Začiatkom 18. storočia prebiehala medzi Filipom V. a Karolom VI. španielska vojna o dedičstvo. Po tejto vojne vydal Filip V. dekrét Nueva Planta a centralizoval vládu v Madride. Malorka tak v roku 1715 stratila svoju politickú autonómiu a bola pevnejšie začlenená do centralizovaného španielskeho štátu. Katalánčina a ďalšie regionálne jazyky boli nahradené kastílskou španielčinou. Ciutat de Mallorca, katalánsky názov hlavného mesta Malorky, bol oficiálne zmenený na Palma („de Mallorca“ bolo pridané do názvu až v 19. storočí). 19. a 20. storočie V 19. storočí začala postupná modernizácia ostrova, zlepšila sa doprava a rozvíjal sa priemysel. Skutočný zlom však nastal v 20. storočí, keď sa Malorka stala významnou turistickou destináciou. Výstavba hotelov, letísk a cestnej siete zásadne zmenila hospodárstvo aj spôsob života obyvateľov. Pamiatky a zaujímavosti Historické a architektonické 1. Katedrála La Seu (Katedrála Panny Márie v Palme) je najvýznamnejšou pamiatkou ostrova a symbolom mesta Palma de Mallorca. Táto monumentálna gotická katedrála stojí priamo pri mori na mieste bývalej mešity. Stavali ju od 13. storočia a dokončená bola až okolo roku 1630. Rozsiahly interiér podopierajú štíhle stĺpy a centrálna loď dosahuje úžasnú výšku 44 metrov, čo ju radí medzi najvyššie v Európe. Katedrála je tiež známa svojou žiarivou atmosférou, keďže svetlo prúdi cez jej 87 vitrážových okien a sedem ružových okien, vďaka čomu si vyslúžila prezývku „Katedrála svetla“. Zdobený interiér je prevažne barokový, so 16 kaplnkami, v ktorých sa nachádzajú nádherné oltárne obrazy. Jedným z najznámejších je oltárny obraz Corpus Christi od Jaume Blanquera, pôsobivé zobrazenie Poslednej večere. Najúžasnejším a najsymbolickejším prvkom katedrály La Seu je nepochybne jej nádherné rozetové okno, často označované ako „gotické oko“. S pôsobivým priemerom 13,8 metra nesie titul najväčšieho gotického rozetového okna na svete. Toto majstrovské dielo, umiestnené nad hlavným oltárom, a nie nad hlavnou fasádou – čo je nezvyčajné umiestnenie – bolo vytvorené v 16. storočí. Okno, ktoré pozostáva z 1 236 zložito usporiadaných vitráží, tvorí dokonalú Dávidovu hviezdu, ktorá zalieva loď katedrály kaleidoskopom farebného svetla. V priebehu storočí bolo sklo niekoľkokrát vymenené, najmä po poškodení počas španielskej občianskej vojny. Jedinečnosť katedrály La Seu dotvára druhé, menšie rozetové okno na západnej fasáde, ktoré spolu s hlavným oknom vytvára vzácny a úchvatný svetelný fenomén. Dvakrát do roka – 2. februára (Sviatky sviatočné) a 11. novembra (Deň svätého Martina) – sa ranné slnko dokonale zhoduje so štruktúrou katedrály a premieta farebné svetlo veľkého rozetového okna priamo pod menšie okno, čím vytvára pozoruhodný osmičkový vzor. Na začiatku 20. storočia navrhol architekt Antonio Gaudí niekoľko úprav, aby katedrála spĺňala nové liturgické a pastoračné požiadavky. Najnovším príspevkom je úprava Kaplnky Najsvätejšej sviatosti malorským maliarom Miquelom Barcelóom. 2. Kráľovský palác La Almudaina je oficiálnym sídlom španielskeho kráľa a kráľovnej počas ich pobytov na Malorke. Spolu s katedrálou v Palme je dominantou hlavného mesta Baleárskych ostrovov. Palác kombinuje architektonické štýly z rôznych období, čo odráža jeho dlhú a bohatú históriu (maurský vplyv, gotické prvky, renesančné a barokové prístavby). Jedným z najpozoruhodnejších prvkov La Almudaina je jej veľká sála, známa ako Tinell Hall, zdobená vysokými gotickými oblúkmi. Okrem toho sa v paláci nachádzajú krásne nádvoria vrátane Patio de Armas, ktoré ponúka úžasný výhľad na záliv Palma. Vo vnútri môžu návštevníci obdivovať stredoveké tapisérie, dobový nábytok a umelecké dekorácie, ktoré dávajú predstavu o kráľovskom živote v priebehu storočí. 3. Hrad Bellver je kruhový stredoveký hrad nachádzajúci sa na kopci s výhľadom na Palmu de Mallorca. Výstavbu hradu nariadil kráľ Jakub II. Mallorský začiatkom 14. storočia, a to ako vojenskú pevnosť a zároveň ako jedinečný gotický palác. Počas nasledujúcich storočí bol hrad Bellver častejšie využívaný ako obranná pevnosť a väzenie, než ako obytný palác. Počas vojny o španielske dedičstvo (1701 – 1717) bol hrad využívaný ako politické väzenie a neskôr ako vojenské väzenie počas 18. a 19. storočia. Začiatkom 30. rokov 20. storočia bol hrad Bellver odovzdaný ústrednou vládou mestskej rade Palmy, aby ho využívala ako múzeum starožitného umenia, ale hrad bol opäť využívaný ako väzenie počas španielskej občianskej vojny (1936 – 1939) a až do 50. rokov 20. storočia boli v hrade Bellver väznení ľudia za svoju úlohu v španielskej občianskej vojne. V roku 1976 sa hrad Bellver stal Múzeom histórie Palmy a dnes je jednou z najväčších turistických atrakcií na ostrove Malorka. Okrem toho, že v ňom sídli múzeum, hrad Bellver sa dnes využíva aj na kultúrne a protokolárne podujatia. 4. Kláštor Lluc je zasvätený Panne Márii a pochádza z 13. storočia. Je duchovným centrom ostrova a najvýznamnejším pútnickým miestom Malorky. Každý rok sa sem tisíce miestnych obyvateľov prídu pokloniť soche Čiernej Madony. Kláštor sa nachádza v nadmorskej výške 525 m uprostred pohoria Serra de Tramuntana. Ide o úchvatné miesto, ktoré je úzko spojené s prírodou, pokojom, relaxáciou a modlitbou. 5. Kartuziánsky kláštor vo Valldemosse slúžil pôvodne ako kráľovský palác pre kráľa Jakuba II. z Malorky, ktorý ho nechal začiatkom 14. storočia postaviť pre svojho syna Sancha I. ako útočisko a liečebný pobyt kvôli jeho astme. V roku 1399 daroval kráľ Martin I. Aragonský kráľovský palác kartuziánskemu rádu, ktorý ho pretransformoval na kláštor zasvätený Ježišovi Nazaretskému. Kartuziáni tu žili viac ako 400 rokov (od 1399 až do sekularizácie v roku 1835). Po tom, čo bol kláštor zrušený v roku 1835 v rámci sekularizácie (desamortizácie Mendizábala), boli mnísi vyhnaní a objekty boli predané či prenajaté. Kláštor je známy tým, že ho navštívil poľský skladateľ a klavirista Frédéric Chopin a francúzska spisovateľka George Sand. Spoločne tu strávili zimu 1838–1839 v jednej z bývalých mníšskych ciel. Chopin tu zložil niektoré zo svojich najvýznamnejších Prelúdií a Sand napísala knihu Zima na Malorke. Dnes je kláštor významnou múzejnou pamiatkou a turistickou atrakciou mesta Valldemossa. Návštevníci si môžu prejsť starobylé priestory, vidieť celú kláštornú architektúru, kostol, záhrady a výstavy o histórii kartuziánskeho života i pobytoch Chopina a Sandovej. 6. Pollentia je názov starovekého rímskeho mesta, ktorého pozostatky sa nachádzajú pri dnešnom meste Alcúdia na severnom pobreží ostrova Mallorca. Ide o jednu z najrozsiahlejších a najvýznamnejších antických urbánnych lokalít v Baleárskych ostrovoch, ktorá dokumentuje rímsky život a urbanizmus v tejto časti Stredozemného mora. Mesto založil v roku 123 pred Kristom konzul Quintus Caecilius Metellus. Jeho poloha medzi zálivmi Pollensa a Alcúdia mu dala strategický význam a viedla k tomu, že sa stalo prosperujúcim mestským centrom rozprestierajúcim sa na ploche 15 – 20 hektárov. Pollentia je v súčasnosti prístupná ako otvorený archeologický park, kde návštevníci môžu chodiť medzi pozostatkami domov, fóra a divadla. Lokalita sa nachádzajú hneď za hradbami mesta Alcúdia. 7. Talajoty prestavujú pozostatky pravekej talajotickej kultúry. Ide o súbor kamenných veží, opevnení a obydlí, ktoré patria k najstarším stavbám na ostrove. Najzachovalejšie náleziská talajotickej kultúry: Ses Païsses - je jedna z najdôležitejších a najväčších talajotských osád na ostrove s opevneným areálom a veľmi dobre zachovanými stavbami, ktoré je možné vidieť voľným okom. Nachádza sa v obci Artá. Capocorb Vell - osada nachádzajúca sa v Llucmajore, ktorá má rozlohu 6 000 metrov štvorcových so skupinami obydlí zložených z rôznych miestností. Celkovo sa tu zachovalo päť talajotov. Nekropola Son Real - nachádza sa v Santa Margalida, je jedinečným miestom a jednou z najpozoruhodnejších nekropol v Stredomorí. Pozostáva zo skupiny stavieb pri mori, ktoré slúžili na pochovávanie obyvateľov tej doby. Son Fornés - nachádza sa priamo v strede ostrova v obci Montuïri a je domovom najväčšieho talajotu na Malorke s priemerom 17 metrov a výškou 3,5 metra. Neďaleko lokality sa nachádza Archeologické múzeum Son Fornés, ktoré je venované výlučne talajotskej kultúre. 8. Sóller je mesto ležiace v úrodnom údolí Serra de Tramuntana, ktoré patrí k najkrajším a historicky najzaujímavejším mestám na Malorke. Vďaka izolácii údolia sa tu zachovalo množstvo architektonických a kultúrnych pamiatok, najmä z obdobia 19. a začiatku 20. storočia, keď mesto zbohatlo na obchode s citrusmi. V centre mesta, najmä okolo Plaça de la Constitució, sa nachádza viacero historických meštinaskych domov so secesnými balkónmi, dekoratívnymi fasádami a kovaným zábradliami. Odráža sa v nich vplyv Francúzska, kde mnohí Sóllerčania pracovali. Església de Sant Bartomeu je hlavný farský kostol mesta, ktorý sa nachádza na Plaça de la Constitució. Ide o pôvodný gotický chrám zo 17. storočia, ktorého súčasná modernistická fasáda pochádza z rokov 1904 – 1912. Na prestavbe fasády sa podieľal architekt Joan Rubió i Bellver, žiak Antoniho Gaudího. Interiér kostola si zachoval staršie gotické prvky. Nachádza sa tu však aj barokový organ z roku 1697 a barokový oltárny obraz Smútok z roku 1702. Banc de Sóller je významná modernistická budova na hlavnom námestí, ktorá bola postavená v roku 1912. Slúžila miestnym obchodníkom a emigrantom, ktorí sa vrátili z Francúzska. Vyznačuje sa bohato zdobenou fasádou s typickými secesnými prvkami. Budovu navrhol katalánsky architekt Joan Rubió i Bellver. Can Prunera je reprezentatívny meštiansky dom z roku 1911, ktorý v súčasnosti slúži ako múzeum modernizmu. Predstavuje ukážku katalánskeho modernizmu (secesie). V múzeu sa konajú nielen dočasné výstavy, ale má aj nádhernú stálu zbierku umenia (vrátane diel Kandinského, Picassa, Warhola, miestnych umelcov Miquela Barcelóa a Francescy Martí). Prírodné 1. Cuevas del Drach (v slovenčine Dračie jaskyne) je rozsiahly systém krasových jaskýň nachádzajúcich sa pri pobreží Porto Cristo na juhovýchode ostrova Malorka v Baleárskych ostrovoch, v obci Manacor. Ide o jeden z najznámejších a najnavštevovanejších prírodných útvarov na ostrove a významnú turistickú atrakciu s bohatou históriou a unikátnymi geologickými formáciami. Jaskyne vznikli rozpúšťaním vápencových hornín počas miliónov rokov. Proces sa začal približne pred 11 až 5,3 miliónmi rokov v pliocéne/strednom miocéne. Krasové formy v jaskyni – stalaktity a stalagmiti – vznikajú pomalým odkvapkávaním minerálmi nasýtenej vody z jaskynného stropu a pôdy. Tieto útvary rastú veľmi pomaly – len 0,2 až 1,6 mm ročne. Sprístupnené jaskyne sú dlhé približne 1,2 km, zatiaľ čo celková sieť má dĺžku až do 4 km. Najhlbšia časť jaskyne je asi 25 m pod povrchom. Najväčšou lákadlom jaskynného systému je Jazero Martel, ktoré je jedným z najväčších podzemných jazier na svete. 2. Cap de Formentor je skalnatý polostrov a mys nachádzajúci sa na severnom cípe ostrova. Patrí medzi najfotografovanejšie a krajinársky najvýraznejšie miesta ostrova, kde sa spája divoká horská príroda pohoria Serra de Tramuntana s otvoreným Stredozemným morom. Miestni ho často poeticky označujú ako „miesto, kde sa stretávajú vetry“ alebo „koniec sveta“. Cap de Formentor tvorí severovýchodný výbežok pohoria Serra de Tramuntana. Polostrov sa tiahne v dĺžke približne 20 kilometrov od mesta Pollença smerom k otvorenému moru. 3. Pláže - Malorka je plážový raj a nachádza sa tu 345 pláží rôzneho charakteru. Môže ísť o pláže v malých zátokách s tyrkysovou vodou a bielymi skalami alebo väčšie pláže s bielym pieskom lemované borovicami. Technické 1. Ferrocarril de Sóller historický drevený vlak, ktorý bol vyrobený v roku 1912. Premáva medzi Palmou a Sóllerom so zastávkou v Bunyole. Atraktívna stará železničná stanica, z ktorej odchádza z Palmy, sa nachádza len 75 metrov od autobusovej a železničnej stanice Intermodal na námestí Plaza España. Cesta vlakom vedie po nádhernej trase cez pohorie Serra de Tramuntana. Z mesta Sóller môžu návštevníci pokračovať do Port de Sóller starou električkou, ktorá premáva každú hodinu. 2. Veterné mlyny na múku pochádzajú zo 17. storočia a nachádzajú sa v Palma de Mallorca. V jednom z nich bolo zriadené Múzeum mlynov Baleárskych ostrovov. Zdroje Iné projekty Commons ponúka multimediálne súbory na tému Malorka