Gallarus oratorium

Gallarus oratorium (irsk: Séipéilín Ghallarais) et kapell i Ballydavid på Dinglehalvøya i grevskapet Kerry i Irland. Kirkestedet har blitt forstått på ulikt vis: det ble antatt av Charles Smith i 1756 å være fra tidlig kristen tid, bygget mellom 500-tallet og 800-tallet, men arkeologen Peter Harbison mente i 1970 at det er romansk kirke fra 1100-tallet; og som tilfluktssted for pilegrimer av den samme i 1994. Den lokale tradisjonen som var utbredt på den tiden av Charles Smith tilskrev kapellet til en Griffith More, som var et begravelseskapell bygget av ham eller hans familie på deres gravsted. Hvis kapellet er en tidlig kristen kirke, representerer den høydepunktet i bygging av hus med tørrstein, det vil si uten bruk av bindemiddel som mørtel, ved å bruke teknikker som først ble utviklet av neolittiske folk i bondesteinalderen i byggingen av gravhauger. Senere har det blitt påvist at et tynt lag med kalk som bindemiddel (se nedenfor). Steinene ble lagt i en liten vinkel, lavere på utsiden og deretter innsiden for å la vannet renne av. Oratoriet (eller bedehuset) har utsikt over havnen ved Ard na Caithne (tidligere også kalt Smerwick) på Dinglehalvøya. At vinduet i øst har en avrundet, romansk topp laget av to tilhugde stener kan imidlertid tyde på at bygget ikke ble oppført før 1100-tallet. Navn Det finnes flere tolkninger av opprinnelsen og betydningen av det irske stedsnavnet Gallarus (Ghallarais). Arkeolog Peter Harbison foreslår at betydningen kan være noe i retningen av «huset eller ly for utlending(er)» (Gall Aras), de nevnte utlendingene er da «disse pilegrimene som har kommet fra utenfor halvøya.» Imidlertid, ifølge leksikologen Pádraig Ó Siochfhradha (som benytter forfatternavnet «An Seabhac»), refererer navnet ikke til en utenlandsk bosetning, men til «et steinete nes» (Gall-iorrus). Oppdagelse Siden oratoriet er det eneste intakte eksemplaret av sin type, har det tiltrukket seg betydelig oppmerksomhet, fra oldtidsforskere på midten av 1700-tallet. Den første beretningen vi har om oratoriet er Charles Smiths beskrivelse av 1756 i The Antient and Present State of the County of Kerry (Dublin), side 191. Arkitektur Murverk Oratoriet er bygget av store kuttede steiner bestående av gammel rød sandstein. Charles Smith, som oppdaget bygningen i 1756, beskrev steinen som «en brun fristein, hentet fra klippene ved kysten av havet, som er lett skjære og er veldig holdbar.» Steinene er kuttet på hver side og ender for å passe perfekt sammen. De viser glatte utvendige fasader som følger veggens skråning. Bygningen er vanligvis antatt å ha blitt bygget uten mørtel, men det er bevis på at selv om mørtel «aldri var synlig i veggbeslagene, ble den i det minste brukt som et strukturelt medium for det indre av veggen.» En tynn lag med kalkmørtel er benyttet for å binde steinene sammen og fylle ut små fordypninger i de indre flatene. Ved en særskilt teknikk for at hver enkelt stein skråner svakt utover, slik at steinene ligger høyere på innsiden enn på utsiden, gjør at regnvann ikke siver inn trass minimalt med mørtel, har bidratt til at bygget er såpass godt bevart som det er. Ifølge lokal tradisjon blir sjelen renset for synd dersom man klatrer ut gjennom vinduet i oratoriumet. Dette er imidlertid ikke verifiserbart, ettersom det er fysisk umulig både å måle sjelens syndfrihet og å klatre ut gjennom vinduet som er 18 cm bredt og 12 cm høyt. Utforming Oratoriets form har blitt sammenlignet med en omvendt båt på grunn av dens skrånende sidevegger. Byggverket bruker en hvelving formet som en utkraget bue. Steinene er plassert på hver bane med kantene som stikker innover med en liten økning etter hvert som veggene stiger. Dessuten er de lagt i en liten vinkel, lavere på utsiden enn på innsiden, og som nevnt lar det regnvann renne av. Begge teknikkene kan fortsatt sees i såkalte bikubehus (clochán), en teknikk som fortsatt benyttes av moderne landbruk på Dinglehalvøya. Bygningen har to sidevegger og to endevegger, skrånende og konvergerende på toppen, hver i ett stykke, og spiller en dobbel rolle som bærende vegg og innstilt halvhvelv. Det har oppstått noe lett nedfall på tvers av den nordlige takhellingen. Det indre rommet er omtrent 4,8 meter ganger 3 meter, en størrelse som passer mer et oratorium eller et lite kapell enn en kirke. Det indre rom er svakt opplyst, med bare et meget lite vindu med rund hode i østveggen, rett overfor inngangsdøren. Vinduet sprer bredere mot innsiden av veggen. Døråpningen er 1,67 meter høy. Den har en flat overligger. På innsiden over overliggeren stikker to hullete steiner ut fra veggen, eventuelt for innfesting av en tredør. Tolkninger av dato og bruk Oldtidsforskeren Charles Smith er opphavsmannen til påstanden om at bygningen er en tidlig irsk steinkirke, selv om ingen historisk informasjon er tilgjengelig før 1756 om bruken. I 1970 argumenterte arkeolog Peter Harbison at oratoriet kan ha blitt bygget så sent som på 1100-tallet av en rekke årsaker, hovedsakelig fordi østvinduet har en avrundet topp laget av to utskårne steiner, om enn ikke en ekte bue. Harbison framstilte en del bevis som peker på en senere dato og en annen bruk: et brev av den engelske reisende Richard Pococke som besøkte oratoriet i 1758, to år etter at det ble oppdaget av Charles Smith: «Nær denne bygningen viser de en grav med et korshode ved siden av det og kaller det graven til kjempen; tradisjonen er at Griffith More ble gravlagt der, og som de kalte [det] et kapell, så sannsynligvis ble det bygget av ham eller hans familie på deres gravsted.» I 1994 og 1995 ga derimot Harbison opp hypotesen om en kirke fra 1100-tallet og hevdet at stedsnavnet Gallarus betydde «huset eller tilfluktsstedet til utlending(er)» (Gall Aras), nevnte «utlending(er)» er pilegrimer utenfra halvøya.Dette stemmer imidlertid ikke overens oversettelsen til leksikologen Pádraig Ó Siochfhradha av navnet som «steinete nes» (Gall-iorrus). Arkeologiske undersøkelser Mindre prøvekutt utført ved Gallarus i november 1970 ga ingen funn eller bevis på trekk eller aktivitet som kan kaste lys over perioden for bygging og bruk av oratoriet. Gallery Referanser Litteratur Moss, Rachel (2014): Medieval c. 400—c. 1600, «Art and Architecture of Ireland» series. CT: Yale University Press, . ISBN 978-03-001-7919-4 O'Sullivan, Aidan (September 1998): Appreciation and History of Art. Gill & Macmillan Ltd. ISBN 0-7171-1666-2. Eksterne lenker (en) Gallarus Oratory – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Gallarus Oratory Reference no. 66 Arkivert 23. oktober 2017 hos Wayback Machine. (PDF), National Monument of Ireland