לרסה

לַרְסָה (באנגלית: Larsa) הייתה עיר ממלכה חשובה בדרום מסופוטמיה, בתחומי ארץ שׁוּמֵר. העיר שגשגה במיוחד בין סוף ממלכת שׁוּמֵר לבין ראשית התקופה הבבלית הקדומה, בתקופת איסין–לרסה (ראשית האלף השני לפנה״ס), עד לכיבושה בידי חמורבי מלך בבל בשנת 1763 לפנה״ס. בתקופה זו הייתה העיר מיושבת בבני מסופוטמיה – שילוב של יסודות שומריים קדומים עם שבטים שמיים – ותרבותה שילבה מסורות שומריות עם השפה האכדית.. בתקופת שיא כוחה שלטה לרסה על חלקים נרחבים מדרום מסופוטמיה והייתה אחת הערים המרכזיות באזור. תקופת שיא זו חופפת בקירוב למסורת המקראית על תקופת האבות, ובכלל זה לימים המיוחסים לאברהם אבינו. האתר הארכאולוגי של לרסה מזוהה כיום עם תל סנקרה שבדרום עיראק, כ־25 קילומטרים מדרום-מזרח לשרידי העיר הקדומה אוּרוּך (ארך), היא האתר הארכאולוגי וַרְכָּא של ימינו. בחפירות בתל התגלו אלפי לוחות טין כתובים, מן האוספים הגדולים ביותר במסופוטמיה, המספקים מידע עשיר על חיי הדת, הכלכלה והמִנהל של התקופה. אחד מן הלוחות, המוצג כיום במוזיאון ארצות המקרא בירושלים, מתעד את הפולחן במקדשי העיר לרסה בין ט״ו בחודש שַׁבַּטוּ ועד כ״ד בו, סביב שנת 1821 לפנה״ס. חודש שַׁבַּטוּ – החודש האחד עשר בלוח המסופוטמי – מקביל בשמו ובמיקומו לחודש שבט בלוח העברי. בחודש זה התקיימה גם ההכרעה האם לעבר את השנה ולהוסיף את חודש אַדַּרוּ (אדר), ובכך נקבע התאריך המדויק של ראש השנה הבא, שהחל בחודש נִסַנּוּ (ניסן) עת קציר שעורים. להחלטת העיבור הייתה חשיבות מכרעת בתכנון המחזור החקלאי, ולפיכך אם השעורה לא הבשילה כראוי, נוסף החודש השלושה עשר. אטימולוגיה - מקור השם מקור השם "לַרְסָה" אינו ידוע בוודאות. נראה כי אינו שם שמי או שומרי, אלא שמו המקורי של המקום בלשון קדם-שומרית — שפה שממנה נותרו שרידים מועטים בלבד. חוקרים סבורים כי שם זה ניתן לעיר על ידי אוכלוסייה קדומה שהתקיימה באזור לפני בואם של השומרים. זיהוי מקראי במחקר המקרא זוהתה העיר אֶלָּסָר, הנזכרת בסיפור מלחמת המלכים (בראשית י"ד, א') כעיר ממלכתו של אַרְיוֹךְ מֶלֶךְ אֶלָּסָר אשר השתתף במסעו של כדרלעומר לכנען, עם העיר לרסה (תל סֶנְכֶּרֶה) השוכנת מצפון לעיר אוּר בדרום מסופוטמיה. זיהוי זה שנוי במחלוקת, ויש חוקרים המעדיפים למקם את “אלסר” בצפון מסופוטמיה, באזור קרוב יותר לחרן. בנוסף, קיימת מחלוקת נפרדת בשאלה אם אוּר השומרית היא אכן "אוּר כשדים" המקראית, המוזכרת כמולדתו של אברהם אבינו. מקורות לחקר ההיסטוריה של לרסה הידע ההיסטורי על העיר לרסה מבוסס בראש ובראשונה על לוחות טין ותעודות כתובות, שבהם נזכרת העיר כבר בתקופה שקדמה לעליית האימפריה האכדית. מקורות חשובים נוספים הם רשימות מלכים וכרונולוגיות, המאפשרות לשחזר את שלטונם של מלכי לרסה מן השושלת האמורית ועד כיבושה בידי חמורבי. לוחות מנהליים וכלכליים מספקים מידע על קשרי המסחר של העיר עם דִּלְמוּן שבמפרץ הפרסי, ועל פרויקטים הנדסיים דוגמת הטיית תעלות מים. מן התקופות המאוחרות יותר נודע על לרסה גם מתוך כתובות מלכים אשוריות ובבליות, כגון כתובותיהם של סרגון השני ונבונאיד, המזכירים את מעמדה המיוחד של העיר ואת שיקום מקדש האל שמש. באופן כללי נקראו השנים במסופוטמיה על שמם של אירועים חשובים שהתרחשו במהלכן, כגון בניית מקדש או כיבוש עיר. לוחות טין רבים נמצאו במספר ארכיונים בלרסה. הם כוללים גם רשימות כרונולוגיות של שנות מלכיה, ומאפשרים לשחזר את ההיסטוריה המדינית של העיר. אחד הארכיונים העיקריים שכן במקדש האל אֶנכִּי – אל החוכמה ובורא האנושות – ושם נמצאו גם יצירות ספרותיות, מזמורים פולחניים, לחשים, תפילות וכתבים מתמטיים. היסטוריה לרסה נזכרה בתעודות מתקופה שקדמה לסרגון, אבל עיקר השפעתה המדינית הגיעה רק לאחר נפילת אור עם עליית שושלת מקומית אמורית שנוסדה על ידי נַפלַנום בשנים 2025 לפנה"ס – 2005 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה התיכונה. בימי יורשיו הרחיבה לרסה את שלטונה על אור וקשריה הכלכליים הגיעו עד דילמון ( אולי האי בחריין). לאחר נפילת שושלת אור השלישית שמרכזה היה בעיר אור ושלטה בדרום מסופוטמיה, הפכה העיר איסין להיות עיר-המדינה הדומיננטית באזור. מלכי איסין מינו מושלים בערים השונות ביניהם גם על לרסה. אחד המושלים של לרסה, גונגונום , מרד באיסין, השתלט על העיר אור שהייתה מרכז הסחר עם אזור המפרץ הפרסי. השתלטות זאת פגעה כלכלית באיסין. בנוסף גונגונום ושני יורשיו הטו את תעלת המים מאיסין ללרסה. מעשיהם הביאו לעליית כוחה של לרסה באזור ולירידה במעמדה של איסין. תקופת השלטון של שתי הערים האלה בדרום מסופוטמיה נקראת על ידי ההיסטוריונים תקופת איסין-לרסה. שיא השפעתה של לרסה היה עם כיבוש איסין, עיר ממלכה שומרית שכנה. איסין נכבשה על ידי המלך רים-סין הראשון אשר מלך בין השנים 1822 לפנה"ס – 1763 לפנה"ס. רים סין כבש גם את דיר. 30 שנה לאחר מכן חמורבי שם קץ לעצמאותה של לרסה. בזמן בנו של חמורבי שמשו-אילוּנה מרדו לרסה, ארך ואיסין בעול השלטון הבבלי. לרסה לא חזרה לימי גדולתה והחלה בתהליך של ירידה מדינית וכלכלית שפקד את כל דרום מסופוטמיה בעקבות המלחת הקרקעות. סרגון השני מלך אשור (721 לפנה"ס – 705 לפנה"ס) העניק לעיר מעמד מיוחד של עיר משוחררת ממיסים. לרסה נזכרת שוב בימי נבונאיד (555 לפנה"ס – 539 לפנה"ס) אשר שיקם את מקדש המלך שמש. מלכי לרסה השושלת המקומית של לרסה שלטה בעיר ובסביבתה בשנים 2025 עד 1763 לפנה״ס, על פי הכרונולוגיה תיכונה. שושלת זו אינה נזכרת ברשימת המלכים השומרית, המסתיימת במלכי איסין, והכרתה מבוססת על לוחות כרונולוגיים ותעודות מנהליות שנמצאו בעיר. ארכאולוגיה תל סנקרה, המזוהה עם העיר לרסה, משתרע על כמה גבעות היוצרות שטח סגלגל ברוחב כ־1.8 ק״מ ממזרח למערב ובאורך כ־2 ק״מ מצפון לדרום. במרכזו, במקום הגבוה ביותר בעיר, התנשא מקדש אֶ־בַּבַּר („הבית הזוהר”) של האל אוּתוּ, אל השמש ופטרונה של לרסה, ובצמוד אליו, על גבעה ממערב, שכן מבנה הזִקוּרַת הגבוה שהוקם לכבודו. על גבעה מצפון נבנו ארמונות המלוכה, ובסמוך להם מוקמו מקדשים נוספים ומבני ציבור. ברובעי העיר האחרים שכנו בתי מגורים ובתי מלאכה, ושדרות רחבות הפרידו ביניהם. המכלול הפולחני – המקדש והזיקורת – שימש כלב חיי העיר והיווה מוקד מרכזי לטקסים דתיים ולסמכות הפוליטית. הזיקורת היה גבוה מן המקדש של האל אוּתוּ, ונבנה ממשטחים מלבניים אטומים, ללא חללים פנימיים; ככל שעלו בגובה הלכו וקטנו המשטחים עד לפסגתו. גרמי מדרגות וכבשים רחבים הובילו אל ראשו ואִפשרו מעבר של עגלות רתומות לבהמות משא בתהלוכות חגיגיות. האתר נחפר לראשונה בשנת 1850 בידי הגאולוג האנגלי ויליאם לופטוס, שחפר במשך כחודש בחיפוש אחר ממצאים להצגה במוזיאון. עבודתו לא תועדה באופן מדעי, אך במהלכה גילה מבנה לבנים מתקופת נבוכדנצר השני, שאִפשר את זיהוי האתר כלרסה. עיקר חפירתו התמקדה במקדש האל שמש. החפירה הארכאולוגית המדעית הראשונה נערכה בשנת 1933 בידי משלחת צרפתית בראשות אנדרה פארו (Andre Parrot). במהלכה נחשפו חלקים מארמונו של נו-אדד (1865 עד 1850 לפנה"ס) ונמצאו ממצאים מן התקופה הפרה שומרית (ג׳מדת נצר, סוף האלף ה־4 לפנה״ס) ועד לתקופה הסלאוקית. פארו שב לחפור באתר גם בשנת 1967. חפירות נוספות נערכו בשנים 1976 ו-1991 על יד "המשלחת הארכאולוגית הצרפתית בעיראק". כמו אתרים ארכאולוגיים רבים בעיראק, גם תל סנקרה נפגע קשות ממעשי ביזה בעקבות מלחמת עיראק בשנת 2003. לקריאה נוספת נתן וסרמן ויגאל בלוך, האמורים - מסופוטמיה בראשית האלף השני לפנה"ס, הוצאת כרמל, ירושלים, 2019. קישורים חיצוניים לרסה באתר של המוזיאון הבריטי כולל תמונות לרסה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הערות שוליים