תורבת-י ג'אם

תורבת-א ג'אם (בפרסית: تربت جام) היא עיר במזרח איראן, המשמשת בירת נפת תורבת-א ג'אם בפרובינציית ח'וראסאן רזאווי. העיר היא מרכז היסטורי ותרבותי קדום. אטימולוגיה הפירוש המילולי של שם העיר, הוא "קברו של ג'אם" והיא נקראת כל על שם קברו של המיסטיקן והמשורר הצופי המפורסם בן המאה ה-11 וה-12, שייח' אחמד-א ג'אמי הקבור במתחם מונומנטלי במרכז העיר. מיקום וגאוגרפיה תורבת-י ג'אם ממוקמת בצפון-מזרח איראן, כ-160 קילומטרים דרומית-מזרחית למשהד וכ-60 קילומטרים מערבית לגבול איראן–אפגניסטן. העיר שוכנת בעמק הנהר (אכזב) הארירוד (Harirud), בגובה ממוצע של כ-928 מטרים מעל פני הים. הטופוגרפיה סביב העיר מישורית ברובה והיא תחומה מצפון ומדרום ברכסי הרים נמוכים המהווים שלוחה של רכס קופת דאג. האקלים באזור הוא אקלים צחיח עד צחיח למחצה, המתאפיין בקיץ חם ויבש ובחורף קר עם משקעים מועטים. היסטוריה בתקופה הקדומה ובימי הביניים המוקדמים נודע האזור כולו בשם בוזג'אן (بوژگان) שהיה חלק מן המחוז ההיסטורי של הראת. העיר זכתה למעמדה הדתי והפוליטי בעקבות פעילותו ומותו של השייח' הסופי אחמד-א ג'אמי בשנת 1141 (שנת 536 להג'רה). לאחר מותו, הפך קברו לאתר עלייה לרגל מרכזי, וסביבו התפתח היישוב העירוני המודרני שקיבל את השם "תורבת-י ג'אם". במאה ה-13, הפלישה המונגולית גרמה נזק קשה לעיר, אך הודות לתושייתו של נכדו של השייח' אחמד ג'אם, היא ניצלה מהרס מוחלט. במהלך המאה ה-14 והמאה ה-15, תחת שלטון השושלת הקארטית והשושלת הטימורית, זכתה העיר לחסות מלכותית רחבה. מתחם הקבר הורחב ושופץ וכן הוקמו בו מדרסות ומסגדים מפוארים. בתקופה הספווית וכן בתקופה הקג'ארית ניצבה העיר בחזית מאבקים צבאיים, טריטוריאליים בין איראן לבין האוזבקים, וסבלה מפשיטות והרס תכופים. דמוגרפיה במפקד האוכלוסין הרשמי שנערך באיראן ב-2016, מנתה אוכלוסיית העיר תורבת-י ג'אם 100,449 תושבים (מתוך 262,712 התושבים בנפה). התפזורת הדמוגרפית בעיר ובכלל הנפה מתאפיינת בשיעור גבוה במיוחד של מוסלמים סונים מהאסכולה החנפית, החיים לצד אוכלוסייה שיעית. הרוב המכריע של התושבים הם ממוצא אתני פרסי, לצד מיעוטים של שבטים נוודים-למחצה ממוצא טורקמני, בלוצ'י וכן קהילה גדולה של פליטים מאפגניסטן שהשתקעו בעיר במאה העשרים וראשית המאה ה-21. כלכלה הכלכלה המקומית של תורבת-י ג'אם נשענת ברובה על המגזר החקלאי ועל מסחר חוצה-גבולות. הגידולים החקלאיים העיקריים באזור כוללים זעפרן, דגנים, כותנה וכן מלונים, הידועים באיכותם ברחבי איראן. בשל המחסור במים, נעשה שימוש גובר במערכות השקיה מודרניות לצד שימור חלקי של מערכות הקנאת המסורתיות. מיקומה של העיר על נתיב התחבורה המרכזי המוביל למעבר הגבול דוגארון מול אפגניסטן מקנה לה תפקיד לוגיסטי חשוב בתחום תיווך הסחר, המכס והובלת הסחורות בין שתי המדינות. תרבות תורבת-י ג'אם היא אחד המרכזיים התרבותיים החשובים ביותר באיראן לשימור מוזיקת הפולקלור של ח'וראסאן המבוססת על דוטאר, כלי מיתר מסורתי העשוי מעץ תות, עם שני מיתרים. המוזיקה המקומית משולבת עם שירה מיסטית, הכוללת מקאמים דתיים וסופיים, המבוססים על שיריהם של אחמד-א ג'אמי ומשוררים קלאסיים אחרים. העיר מפורסמת גם בריקודים שבטיים מסורתיים ובעיקר הריקוד או אטאן , ריקוד מעגל קבוצתי קצבי, המבוצע על ידי גברים, מלווה בתיפוף ובמחיאות כפיים, שמקורו במסורות השבטיות של אזור הגבול האפגני. אקלים קישורים חיצוניים הערות שוליים