Ostrva Aru (regentstvo)

Regentstvo Aru ostrva (indonezijski: Kabupaten Kepulauan Aru) jest grupa od oko 95 niskih ostrva u sastavu Maluku ostrva u istočnoj Indoneziji. Također čini regentstvo pokrajine Maluku, sa površinom od 6.426,77 km2. Prema popisu stanovništva iz 2011, Regentstvo je imalo 84.138 stanovnika; prema popisu iz 2020, ukupno ih je bilo 102.237, a zvanična procjena sredinom 2024. bila je 112.531 (od čega 57.767 muškaraca i 54.764 žena). Neki izvori smatraju arhipelag dijelom Azije, dok ga drugi smatraju dijelom Melanezije. Geografija Aru ostrva su najistočniji arhipelag u pokrajini Maluku i nalaze se u Arafurskom moru južno od Zapadne Papue, Nove Gvineje i sjeverno od Australije. Ukupna površina ostrva je 6.426,77 km2. Najveće ostrvo je Tanahbesar (također nazvan Wokam); Dobo, glavna luka ostrva, nalazi se na Wamaru, odmah pored Tanahbesara. Ostalih pet glavnih ostrva su Kola, Kobroor, Maikoor, Koba i Trangan. Ukupno postoji oko 676 ostrva, od kojih je 28 naseljeno. Glavna ostrva se uzdižu u niska brda i odvojena su vijugavim kanalima. Geološki, za razliku od ostatka Malukua, grupa je dio australskog kontinenta, zajedno sa Novom Gvinejom, Tasmanijom, Waigeom i Raja Ampatom na Australskoj ploči. Ostrva Aru prekrivena su mješavinom tropskih vlažnih širokolisnih šuma, savane i mangrova. Ostrva leže na kontinentalnom šelfu Australije i Nove Gvineje i bila su povezana s Australijom i Novom Gvinejom kopnom kada je nivo mora bio niži tokom ledenih doba. Flora i fauna Arua dio su australazijskog carstva i blisko su povezane s florom Nove Gvineje. Aru je, zajedno s većim dijelom zapadne Nove Gvineje, dio kopnene ekoregije nizinskih kišnih šuma Vogelkop-Aru. Kao dio političke i administrativne decentralizacije Indonezije od kada se Suharto povukao s vlasti 1998, ostrva Aru su stvorena kao zasebna regentska oblast (kabupaten) 18. decembra 2003, sa sjedištem u Dobou, i odvojena od Jugoistočne regentske oblasti Maluku. Ekonomija Tokom svoje historije, ostrva Aru su izvozila luksuzne prirodne proizvode poput rajskih ptica, oklopa kornjača i bisera u Aziju, a kasnije i u Evropu. Dok su ostrva bila pozicionirana unutar globalne trgovinske mreže, lokalno Aru društvo je uspjelo sačuvati svoju nezavisnost i egalitarizam. Uzgoj bisera i dalje predstavlja glavni izvor prihoda za ostrva. Industrija bisera na Aru ostrvima kritikovana je u nacionalnim medijima zbog navodnog održavanja eksploatatorskih dužničkih struktura koje vežu lokalne muškarce koji rone za biserima za vanjske vlasnike brodova i trgovce u neravnopravan odnos. Ostali izvozni proizvodi uključuju sago, kokose, duhan, sedef, trepang (jestivi morski krastavac, koji se suši i konzervira), kornjačin oklop i perje rajskih ptica. U novembru 2011, Vlada Indonezije dodijelila je BP-u dva ugovora o podjeli proizvodnje nafte i gasa (PSC) oko dvjesto km zapadno od Aru ostrva. Dva susjedna priobalna istraživačka PSC-a, Zapadni Aru I i II, pokrivaju površinu od oko 16.400 km2 s dubinama vode u rasponu od 200 do 2.500 m. BP planira prikupiti seizmičke podatke za oba bloka. Demografija Ostrva su imala 84.138 stanovnika prema popisu iz 2010; popis iz 2020. dao je ukupno 102.237 stanovnika, a zvanična procjena sredinom 2024. bila je 112.531. Većina autohtonih ostrvljana je miješanog austronezijskog i papuanskog porijekla. Četrnaest jezika – Barakai, Batuley, Dobel, Karey, Koba, Kola, Kompane, Lola, Lorang, Manombai, Mariri, East Tarangan, West Tarangan i Ujir – su autohtoni jezici Arua. Pripadaju centralnomalajsko-polinezijskim jezicima i srodni su drugim jezicima Malukua, Nusa Tenggare i Timora. Ambonski malajski se također govori na Wamaru. Svi su članovi austronezijske jezičke porodice. Stanovništvo je uglavnom kršćansko s malom muslimanskom manjinom. Podaci koje je naveo Glenn Dolcemascolo za 1993. bili su otprilike 90% protestanata, 6% katolika i 4% muslimana. Noviji izvještaj iz 2007. sugeriše da se brojka od 4% muslimana može odnositi samo na autohtono stanovništvo i da stvarni postotak muslimana može biti znatno veći. Na popisu stanovništva iz 2010, stanovništvo se sastojalo od protestanata (59,84%), katolika (9,32%), muslimana (29,97%), hindusa (0,05%), budista (0,03%), konfučijanaca (0,02%), ostalih (0,01%) i onih koji nisu pitani (0,75%). Smatra se da je islam uveden na ostrva krajem 15. vijeka. Do početka 17. vijeka, Nizozemci su izvijestili da su makasarski pomorci preobratili neke mještane u islam i izgradili džamije. Međutim, ukorijenio se tek sredinom 17. stoljeća, prvenstveno na zapadnoj strani teritorije gdje se govori ujirski jezik. Nizozemska je donijela kršćanstvo u 17. i 18. stoljeću, ali veći dio prelaska stanovništva na kršćanstvo nije se dogodio sve do 20. stoljeća. Reference Dodatna literatura O'Connor, Sue; Spriggs, Matthew; Veth, Peter, ured. (2007). Terra Australis 22 – The Archaeology of the Aru Islands, Eastern Indonesia. ANU E Press. doi:10.22459/TA22.2007. ISBN 978-1-921313-04-2. Hägerdal, Hans; Moeimam, Susi, ured. (2019). "Society and history in Central and Southern Maluku". Wacana; Journal of the Humanities of Indonesia. 20 (3). Spyer, Patricia (2000). The memory of trade: Modernity's entanglements on an eastern Indonesian island. Durham, NC: Duke University Press.