מבצר פנהאלה

מבצר פנהאלה (במראטהית: पन्हाळा), הידוע גם כפנהאלגד (מילולית: "בית הנחשים"), ממוקם בפנהאלה , 20 קילומטרים צפונית-מערבית לקולהאפור שבמהאראשטרה, הודו. הוא ממוקם אסטרטגית ומשקיף על מעבר ברכס סהיארדי, שהיה נתיב סחר מרכזי מביג'אפור שבפנים מהאראשטרה לאזורי החוף. בשל מיקומו האסטרטגי, הוא היה מרכזן של מספר קרבות בדקאן, בהן היו מעורבים המראטהים, המוגולים וחברת הודו המזרחית הבריטית, כשהבולט שבהם היה קרב פאוואן קהינד . במבצר זה גדלה והתחנכה, המלכה העוצרת של קולהאפור, טראבאי . חלקים רבים מהמבצר והמבנים שבתוכו עדיין שלמים. הוא מכונה "מבצר הנחשים" בשל צורתו המפותלת. היסטוריה מבצר פנהאלה נבנה בין השנים 1178 ל-1209, והוא אחד מתוך 15 מבצרים שנבנו על ידי שליט שושלת שילהארה , בהוג'ה השני . לוח נחושת שנמצא בסטארה מעיד שהמלך בהוג'ה קיים את חצרו בפנהאלה בשנים 1191–1192. בסביבות 1209–1210, בהוג'ה הובס על ידי סינגהאנה (1209–1247), משושלת סאונה , והמבצר עבר לאחר מכן לידי שושלת זו. נראה שהוא לא תוחזק ועבר לידי כמה מנהיגים מקומיים. בשנת 1376 כתובות מתעדות את יישוב נאבהאפור מדרום-מזרח למבצר. הוא שימש כמאחז של סולטנות בהמאני . מחמוד גוואן (Mahmud Gawan), ראש ממשלה רב השפעה, חנה כאן במהלך עונת הגשמים של 1469. עם הקמת שושלת עאדל שאהי שליט סולטנות ביג'אפור בשנת 1489, פנהאלה עברה לשליטת ביג'אפור ובוצרה באופן נרחב. הם בנו את החומות החזקות והשערים של המבצר, אשר לפי המסורת, בנייתם ארכה מאה שנים. כתובות רבות במבצר מתייחסות לשלטונו של איברהים עאדל שאה, כנראה איברהים הראשון (1534–1557). תחת שלטונו של שיוואג'י בשנת 1659, לאחר מותו של המצביא אפזל חאן מסולטנות ביג'אפור בקרב מול הכוח בפיקודו של צ'הטרפטי שיוואג'י מהאראג', ובתוך הבלבול שנוצר, הצליח שיוואג'י לכבוש את פנהאלה מביג'אפור. במאי 1660, כדי לכבוש מחדש את המבצר מצ'הטרפטי שיוואג'י מהאראג', שלח סולטאן ביג'אפור, עאדל שאה השני (1656–1672), את צבאו תחת פיקודו של סידי ג'והאר להטיל מצור על פנהאלה. המצור נמשך 5 חודשים, ובסופו אזלה כל האספקה במבצר, וצ'הטרפטי שיוואג'י מהאראג' עמד על סף נפילה בשבי. בנסיבות אלו, החליט שיוואג'י שהבריחה היא האפשרות היחידה. הוא אסף מספר קטן של חיילים יחד עם מפקדו הנאמן באג'י פראבהו דשפאנדה , וב-13 ביולי 1660 הם נמלטו בחסות הלילה במטרה להגיע לווישאלגד. באג'י פראבהו וספר בשם, שיווה קאשיד, שנראה כמו שיוואג'י, העסיקו את האויב, ויצרו אצלם רושם ששיווה קאשיד הוא למעשה שיוואג'י. בקרב שהתפתח (קרב פאוואן קהינד ), כמעט שלושה רבעים מהכוח בן אלף החיילים נהרגו, כולל באג'י פראבהו עצמו. המבצר עבר לשליטת עאדל שאה. רק בשנת 1673 הצליח צ'הטרפטי שיוואג'י מהאראג' לכבוש אותו לצמיתות. בשיא כוחו של שיוואג'י בשנת 1678, היו בפנהאלה 15,000 סוסים ו-20,000 חיילים. תחת שלטונם של מלכי קולהאפור כששיוואג'י מת, הצליח סמבהאג'י , בנו של שיוואג'י, שנושל מהכתר בשל בגידה, לשכנע את חיל המצב בפנהאלה להצטרף אליו בהדחת אחיו למחצה, ראג'אראם הראשון , ובכך הפך לצ'הטרפטי (מלך) של האימפריה המראטהית. בשנת 1689, כשסמבהאג'י נכלא על ידי הגנרל המוגולי מוקאראב חאן בסנגאמשוואר, המוגולים השתלטו על המבצר. עם זאת, הוא נכבש מחדש בשנת 1692 על ידי קאשי רנגנאת סרפוטדאר בהדרכתו של פארשוראם פאנט פראטינידהי, מפקד חיל המצב המראטהי של מבצר וישאלגד. בשנת 1701 פנהאלה נכנעה לבסוף לאורנגזב, קיסר האימפריה המוגולית שהגיע אליה בעצמו. ב-28 באפריל 1692, הקיסר המוגולי קיבל את השגריר האנגלי סר ויליאם נוריס במבצר פנהאלה. נוריס הוציא "300 ליש"ט במשא ומתן חסר פירות" עם אורנגזב, אך פרטי הדיונים לא נחשפו. בתוך מספר חודשים, המבצר נכבש מחדש על ידי כוחות המראטהה תחת פיקודו של רמצ'אנדרה פנט אמאטיה . בשנת 1693, אורנגזב תקף שוב את פנהאלה. הדבר הוביל למצור ארוך נוסף, שבו ראג'אראם הראשון נמלט כשהוא מחופש לקבצן אל מבצר ג'ינג'י, והותיר את אשתו בת ה-14, טראבאי , בפנהאלה. בעוד אורנגזב רדף אחרי ראג'אראם, טראבאי נשארה בפנהאלה במשך כמעט חמש שנים לפני שפגשה את בעלה שוב. במהלך תקופה מעצבת זו בחייה, טראבאי דאגה לניהול המבצר, פתרה סכסוכים וזכתה לכבודם של האנשים. הזמן שבילתה בפנהאלה העניק לה ניסיון בענייני חצר ותמיכת קציניה, מה שהשפיע על אירועים מאוחרים יותר. ראג'אראם אכן שלח תגבורות מג'ינג'י, ופנהאלה עברה לידי המראטהים באוקטובר 1693. ראג'אראם הראשון מת בשנת 1700 והותיר אחריו את בנו בן ה-12 – שיוואג'י השני – מאשתו טראבאי. בשנת 1705 ביססה טראבאי את עצמאותה על ידי הקמת שושלת עצמאית בשמו של בנה שיוואג'י השני, ושלטה בה כעוצרת כשפנהאלה שימש כמפקדתה. במלחמתה של טראבאי עם שאהו הראשון , מלך האימפריה המראטהית, בשנת 1708, שאהו כבש את פנהאלה, וטראבאי נמלטה למלוון שברטנגירי. זמן קצר לאחר מכן, בשנת 1709, טראבאי שוב כבשה את פנהאלה והקימה מדינה נפרדת (קולהאפור). בשנת 1782, מקום מושבה של ממשלת קולהאפור הועבר מפנהאלה לקולהאפור. בשנת 1827, תחת שאהוג'י הראשון (1821–1837), פנהאלה והמבצר הסמוך לו פוואנגד נמסרו לראג' הבריטי. בשנת 1844, נכבשו פנהאלה ופוואנגד על ידי מורדים שתפסו את קולונל אובנס (Colonel Ovans), תושב סטארה, כשערך סיור וכלאו אותו בפנהאלה. כוח בריטי בפיקודו של גנרל דלאמוט (General Delamotte) נשלח נגד המורדים, וב-1 בדצמבר 1844 פרץ את חומת המבצר, כבש אותו בסערה ופירק את הביצורים. לאחר מכן, חיל מצב בריטי נשאר תמיד לשמור על המבצר. ניהול המבצר נשאר בידי קולהאפור עד שנת 1947. ביולי 2025 הוכרז המבצר חלק מאתר המורשת העולמית הסדרתי הנופים הצבאיים המראטהיים של הודו, מבצרים הפרוסים על פני שטחים גאוגרפיים מגוונים, והמציגים את העוצמה הצבאית של שלטון המראטהה. מאפיינים עיקריים זהו אחד המבצרים הגדולים ביותר בדקאן, עם היקף של 14 ק"מ ו-110 עמדות תצפית. הוא נמצא בגובה של 845 מטר מעל גובה פני הים. מבצר זה בנוי על רכס סהיארדי, ומתנשא לגובה של יותר מ-400 מטר מעל המישור סביבו. מנהרות רבות משתרעות מתחת למבצר, שאחת מהן אורכה כמעט 1 ק"מ. חלק מהבאסטיונים הישנים יותר נושאים את מוטיב הלוטוס של בהוג'ה השני. במבצר ישנם מספר מונומנטים הנחשבים ראויים לציון על ידי הסקר הארכאולוגי של הודו. ביצורים ובאסטיונים – יותר מ-7 ק"מ של ביצורים ("טאטאבאנדי") מגדירים את האזור המשולש בקירוב של מבצר פנהאלה. החומות מוגנות בקטעים ארוכים על ידי מדרונות תלולים, המחוזקים במעקה עם חרכי ירי. שאר הקטעים כוללים חומות בגובה 5–9 מטרים ללא מעקה, המחוזקות על ידי באסטיונים עגולים, כשהבולט שבהם הוא ראג'דינדי. (ראו קטע מאוחר יותר) אנדהאר באוואדי – בכל פעם שצבא הטיל מצור על מבצר, פעולתו הראשונה הייתה להרעיל את מקור המים הראשי של המבצר. כדי להתמודד עם זאת, עאדל שאה הזמין את בניית אנדהאר באוואדי (הבאר הנסתרת). זהו מבנה בן שלוש קומות עם גרמי מדרגות מפותלים המסתירים את הבאר, ששימשה כמקור המים העיקרי למבצר פנהאלה. ישנם שקעים בקירות כדי שיוכלו להציב חיילים באופן קבוע. כמה נתיבי מילוט נסתרים באנדהאר באוואדי מובילים אל מחוץ למבצר. עם מקור מים משלו, מגורים ונתיבי יציאה משלו, סביר להניח שמבנה זה תוכנן כמבצר בתוך מבצר במטרה לשמש כמקלט חירום למקרה שהמבצר הראשי ייפול. קלאוואנטיצ'ה מאהאל – שמו של בניין זה, המכונה גם נאיאקיני סאג'ה, פירושו המילולי "מרפסת החדר של הקורטיזנות". הוא ניצב בצד המזרחי של המבצר, קרוב לחומה. עד שנת 1886, הוא הפך לחורבות, עם שרידים בודדים בלבד של עבודות קישוט על התקרה. מבנה זה שימש במהלך במהלך כיבוש המבצר על ידי סולטנות בהמאני, הוא שימש כרנג מהאל (מגורים עבור נשות החצר). אמברקהאנה – האמברקהאנה, הממוקמת במרכז המבצר, הייתה מורכבת משלושה מחסני תבואה שנבנו בסגנון האדריכלי של ביג'אפור. הם אפשרו לשיוואג'י לעמוד במצור בן 5 חודשים של סידי ג'והאר. הוא מורכב משלושה מבנים הנקראים גנגה קותי, יאמונה קותי וסראסוואטי קותי. גנגה קותי, שהייתה הגדולה מביניהן, הייתה בעלת קיבולת של 25,000 קהנדים (כשקהנדי אחד הוא 295 קילוגרם). היא משתרעת על שטח של 950 מ"ר וגובהה 10.5 מטר. אורז, נאצ'ני ("דוחן אצבעות") וואראי (סוג של דגן) היו המצרכים העיקריים שאוחסנו בה. מדרגות משני הצדדים מובילות לראש המבנים. יש בה שישה עשר מפרצים, לכל אחד מהם קמרון שטוח משלו עם חור למעלה דרכו הועבר הדגן. הכניסה המזרחית כוללת תא כיפתי עם מרפסת ועיטורי גבס בסגנון ביג'אפורי. דהארמה קותי – זהו מחסן תבואה נוסף, הממוקם לצד שלושת מחסני התבואה שהרכיבו את האמברקהאנה. זהו מבנה אבן שמידותיו כ-16.7 מטר על 14.6 מטר, וגובהו כ-10.6 מטר. יש לו כניסה וגרם מדרגות המובילים למרפסת. מכאן חולק דגן לנזקקים. סאג'ה קותי – הוא מבנה בן קומה אחת שנבנה על ידי איברהים עאדל שאה בשנת 1500. הוא בנוי גם הוא בסגנון סולטנות ביג'אפור. סאג'ה קותי נבנה כביתן תצפית המשקיף על העמק שמתחתיו. בחדרים העליונים בעלי הכיפה ישנן פנדנטיבות, כשהמרפסות תלויות מעל חומות המבצר. טין דארוואזה – אחד משלושת השערים הכפולים של המבצר – השניים האחרים היו הצ'אר דארוואזה והוואג' דארוואזה. הצ'אר דארוואזה נהרס במהלך המצור הבריטי. שער הטין דארוואזה, שהוא הכניסה הראשית למבצר, ממוקם מצפון לאנדהאר באוואדי ובצד המערבי של המבצר. זהו שער כפול עם חצר ביניים ובה ארקדות. השער החיצוני כולל תא מעוטר בחלקו העליון עם כרכובים מקושטים. השער הפנימי מהחצר מעוטר מאוד, כאשר המשקוף שלו מכיל מוטיבים מגולפים בעדינות, כולל אחד של גנש. האחרון הוצב על ידי המראטהים במהלך שהותם במבצר. ישנן שלוש כתובות בפרסית – אחת למעלה ואחת בכל צד. שלושתן מצהירות שהשער "נבנה בתקופת שלטונו של איברהים עאדל שאה הראשון על ידי מאליק דאוד אקי בן השר אחמד" בשנת 954 להג'רה (1534 לספירה). ואג' דארוואזה – זו הייתה כניסה נוספת למבצר. היא תוכננה כדי להטעות פולשים כך שילכדו בחצר קטנה ויוכלו אז להיות מנוטרלים בקלות. יש בה מוטיב גנש מפורט בכניסה. באסטיון ראג'דינדי – באסטיון הראג'דינדי היה אחת מיציאות החירום הנסתרות של המבצר, שנועדה לשימוש בשעת חירום. הוא שימש את שיוואג'י מהאראג' כדי להימלט לווישאלגד במהלך קרב פאוואן קהינד . הראג'דינדי עדיין שלם. מקדשים ומאוזוליאומים – בנוסף למקדש מהאקאלי, ישנם מקדשים המוקדשים לסמבהאג'י השני, לסומשוואר ולאמבאבאי. מקדש אמבאבאי עתיק מאוד, ובו נהג שיוואג'י להקריב מנחות לפני יציאה למסעות חשובים. המאוזוליאום של המלכה ג'יג'אבאי שוכן ממול למאוזוליאום של בעלה, סמבהאג'י השני. רמצ'אנדרה פנט אמאטיה, שכתב את האדניאפאטרה (חיבור על מדיניות המראטהים), היה השר הצעיר ביותר במבצרו של שיוואג'י. הוא מת במבצר פנהאלה, ומאוזוליאום הוקם כאן עבורו ועבור אשתו. המאוזוליאומים היו מכוסים באבנים עד שנת 1941, ועד שנת 1999 לא עברו כל עבודות שיקום. בנוסף, ניתן לראות במקום מאוזוליאום למורופאנט , משורר מראטהי מהמאה ה-18 שכתב שירה במערות פראשאר הסמוכות. כמו כן, קיים כאן מקדש לקדוש מוסלמי בשם סדהובה. כיום ארמונה של טראבאי, הנחשבת לדיירת המפורסמת ביותר במבצר, עדיין שלם. כיום הוא משמש לאכלוס בית ספר, מספר משרדי ממשלה ופנימייה לבנים. יתר המבצר חרב, אם כי את המבנים שבתוכו פוקדים תיירים המבקרים בעיירה ההררית המרכזית פנהאלה. המבצר הוכרז כמונומנט מוגן על ידי הממשלה. קישורים חיצוניים הערות שוליים