טמיל נאדו

טַמִיל נַאדוּ (בטמילית: தமிழ் நாடு; "ארץ הטמילים") היא מדינה בדרום הודו. עד 1968 נקראה "מדראס" וכללה בעבר חלקים משטחי שכנותיה, שפוצלו למדינות נפרדות. טמיל נאדו גובלת בקרלה, בקרנאטקה ובאנדרה פרדש, וקיימות בה שתי מובלעות של טריטוריית האיחוד פודוצ'רי. היסטוריה עדויות ארכאולוגיות מצביעות על התיישבות עתיקה מאוד באזור טמיל נאדו. בדרום המחוז נמצאו עדויות מהתקופה הנאוליתית. לאורך ההיסטוריה השלטון המקומי קיים קשרי סחר נרחבים עם רומא העתיקה, יוון, מצרים העתיקה, סרי לנקה, הפיניקים, חצי האי ערב, מסופוטמיה ואיראן. מבין הסחורות הנפוצות, ניתן למנות תבלינים, שנהב, פנינים, חרוזים ואבני חן. בין המאה ה-4 למאה ה-10 התפתחה באזור תנועת הבהקטי. במאה ה-12 הוקם מבצר גינג'י להגנת גבולות המדינה. העימותים מול האימפריה המוסלמית הובילו להקמתה ולצמיחתה של אימפריית ויג'איאנגר, אשר כבשה את אזור טמיל נאדו בשנת 1370 ושלטה בו עד שנת 1565. להגנת הגבולות במהלך המאה ה-16 הוקם פורט קרישנאגירי. האירופאים החלו לקיים פעילות מסחרית בטמיל נאדו במהלך המאה ה-17 בחופים המזרחיים. בשנת 1609 הוקם יישוב הולנדי. בשנת 1639 הוקמה ב מדראס תחנת סחר של חברת הודו המזרחית הבריטית. בשנת 1693 הקימה צרפת מספר תחנות סחר בפודוצ'רי. בתקופה זו התנהלו באזור מספר קרבות במסגרת מלחמת שבע השנים. הבריטים ביססו את שלטונם על כל מדראס במסגרת נשיאות מדראס במהלך המאה ה-19. ביולי 1806 חל מרד של המקומיים בשלטון הבריטי. אומנם המרד היה קצר, אך כתוצאה ממנו נפגעו כ-200 חיילים בריטיים. עם הקמתה של הודו בשנת 1947 הפכה מדראס למדינה הודית, עם שינויים קלים. ב-1956 שורטטו מחדש גבולות האזור במסגרת חוק ארגון מחדש של המדינות, כשאזורים דוברי טמילית בטרוונקור-קוצ'ין הועברו למדראס, ששמה שונה לטמיל נאדו, ואזורים הדוברים מלאיאלאם במדראס הועברו לקרלה, שהחליפה את טרוונקור-קוצ'ין. טופוגרפיה ואקלים גשמי המונסון הצפון-מזרחי שוטפים את טמיל נאדו בין החודשים אוקטובר-דצמבר. לאחר מכן ישנו מעבר לעונת יובש. האקלים במדינה נע בין תת-טרופי לחצי יבש. למדינה ישנן שלוש תקופות של ירידת גשמים: מונסון דרום מערבי בחודשים יוני-ספטמבר עם רוחות דרומיות-מערביות חזקות מונסון צפון מזרחי בחודשים אוקטובר-דצמבר עם רוחות צפון-מזרחיות עונה צחיחה בין ינואר למאי כלכלה שיעורי העיור והתיעוש בטמיל נאדו הם מהגבוהים בהודו. במדינה פועלים כשישה בנקים מרכזיים: שניים ציבוריים וארבעה פרטיים. טמיל נאדו נחשבת לאחת המדינות המובילות בהודו בכל הקשור לייצור חקלאי. בשנת 2008 הייתה המדינה לחמישית בהודו בייצוא האורז. היא מייצרת כ-10% מהפירות ו-6% מהירקות בהודו. המדינה היא הראשונה בהודו בייצור של בננות, כורכום ופרחים, השנייה בייצור מנגו, שמן דקלים, גומי טבעי, וקוקוס. בנוסף על כך, טמיל נאדו היא השלישית בייצור קקאו, תה וסוכר. תפוקת קנה הסוכר של טמיל נאדו לדונם היא הגבוהה ביותר בהודו. מבחינה תעשייתית נחשבת טמיל נאדו למובילה בתחום הטקסטיל. תעשיית הרכב המקומית זכתה להשקעות זרות רבות לאורך השנים. חברות רכב גלובליות השקיעו בתעשייה, ומביניהן: BMW, פורד, בוש, רנו, ניסאן מוטורס, יונדאי, מיצובישי, מישלן וקטרפילר. בנוסף על כך, ישנן חברות אלקטרוניקה רבות (נוקיה, מוטורולה, סוני מובייל, פוקסקון, סמסונג, סיסקו מערכות, לנובו, דל וטקסס אינסטרומנטס) אשר גם הן הקימו מפעלים בטמיל נאדו. בשנת 1995 הוקם מגדל הטלוויזיה רמסוואראם שמהווה את המבנה הגבוה ביותר בהודו. תחבורה בטמיל נאדו ישנה מערכת תחבורה המקשרת את כל המדינה. ישנם כ-29 כבישים ארציים, באורך של כ-5,006.14 ק"מ. אורך הכבישים הכולל הוא כ-167,000 ק"מ. במדינה ישנו אחוז גבוה יחסית של תאונות דרכים. במדינה פועלים כ-532 תחנות רכבת, ארבעה נמלי תעופה בינלאומיים ושלושה נמלים מרכזיים. דמוגרפיה נכון למפקד האוכלוסין משנת 2011, גרים במדינה כ-72,138,958 תושבים, מה שהופך אותה למדינה השביעית המאוכלסת ביותר בהודו. 48.4% מאוכלוסיית המדינה גרים באזורים עירוניים, האחוז השני הגבוה ביותר בין המדינות הגדולות בהודו. שיעור הפריון במדינה הוא הנמוך ביותר בהודו. בשנים 2005–2006 היו 1.7 ילדים לאישה, נמוך מהנדרש לקיימות האוכלוסייה. מבחינה מגדרית, 50.08% מהאוכלוסייה הם גברים, לעומת 49.92% נשים. שיעור האוריינות עומד על כ-80.33%. תוחלת החיים עומדת על כ-65.2 שנים בקרב גברים, ו-67.6 שנים בקרב נשים. שתי השפות הרשמיות והנפוצות בטמיל נאדו הן טמילית (שמדוברת על ידי כ-88% מהאוכלוסייה), ואנגלית המשמשת כשפה שנייה. שפת ההינדי אינה מדוברת במדינה, לאחר המחאות בטמיל נאדו כנגד שפת ההינדי. דת ההינדואיזם היא הדת הדומיננטית במדינה, וישנם זרמים הינדואים רבים שפועלים במדינה. האוכלוסייה הנוצרית נמצאת בעיקר בדרומה של טמיל נאדו. 97.5% מהמוסלמים הם סונים והשאר שיעים. ערים עיקריות צ'נאי, אשר הייתה ידועה עד 1996 בשם מדראס, היא בירת המדינה והעיר הרביעית בגודלה בהודו. עיר זו היא בירת תעשיית הרכב של הודו וידועה גם בחוף מרינה, מהארוכים בעולם. ערים גדולות אחרות בטמיל נאדו הן: מאדוראי, קוימבטור, טירוצ'יראפאלי, סאלם וטירונלבלי. עיר ידועה היא העיר הבינלאומית אורוויל, שישה קילומטרים צפונית לפודוצ'רי. אורוויל נהגתה על ידי ההודי שרי אורובינדו, הנחשב בעיני תלמידיו למורה רוחני והוקמה על ידי "האם" מירה אלפסה, יהודייה צרפתייה שהייתה בת זוגו הרוחנית של אורובינדו וממשיכת דרכו. לילה אחד חלמה חלום שאמר לה לבנות עיר שחזונה הוא אחדות. במרכז העיר שהוקמה ב-1968 נמצא ה"מטרימנדיר" (המקדש של האם), מבנה המיועד להתבוננות ומדיטציה. המבנה מעוצב ככדור זהב ענק המוקף בגנים. בתוך כדור הזהב ישנו אולם בגובה של כ-30 מטר שקירותיו לבנים. באמצע האולם ממוקם כדור הקריסטל המלאכותי הגדול ביותר בעולם, דרכו עוברת קרן שמש אחת שמאירה את כל החלל. תרבות גאוגרפיה טמיל נאדו שוכנת בקצה הדרומי של תת היבשת ההודית, לחוף האוקיינוס ההודי. היא גובלת ממערב בקרלה, ומצפון לה שוכנות קרנאטקה ואנדרה פרדש. היא מקיפה את טריטוריית האיחוד פודוצ'רי. במרכז קו החוף של טמיל נאדו נמצאים מצר פאלק ומפרץ מנאר, המפרידים בין תת היבשת ההודית וסרי לנקה. המצרים הרדודים (עומקם הממוצע הוא כ-6 מטר) יוצרים חיץ בין האי ותת היבשת. פוליטיקה וממשל מושל המדינה הוא ראש המדינה באופן רשמי, בעוד שראש השרים הוא ראש המדינה בפועל. עד שנת 1986 היה הפרלמנט דו-ביתי, שכלל אספה מחוקקת (בית תחתון) ומועצה מחוקקת (בית עליון) עד אשר הוחלף לבית מחוקקים חד-ביתי, כמו רוב המדינות בהודו. אורך כהונת האספה המחוקקת הוא חמש שנים. בפרלמנט חברים 234 נציגים. עד ל-1967 היה הקונגרס הלאומי ההודי המפלגה הדומיננטית במדינה, אך לאחר ניצחון דראווידה מונטרה קזגאם בבחירות ב-1967 לא שב הקונגרס לשלטון במדינה. ב-1972 התפצלה דראווידה מונטרה קזגאם, והוקמה אנה דראווידה מונטרה קזגאם הכלל הודית. שתי המפלגות הן המפלגות העיקריות בטמיל נאדו כיום. החל ממאי 2021 מכהן מ. ק. סטלין כראש השרים במדינה. מחוזות נכון ל-2021 יש במדינה 38 מחוזות. שפה ערך מורחב – המחאות בטאמיל נאדו כנגד שפת ההינדי במדינה מדוברת השפה הטמילית, שהיא שפתו העתיקה של העם הטמילי. במאה ה-20 היו מהומות במדינה, על רקע ניסיונה של הממשלה המרכזית לאפשר לשפת ההינדי להיות השפה השנייה במדינה. כיום טמיל נאדו היא אחת המדינות היחידות בהודו בה נאסר בחוק ללמד או לפרסם בשירות הציבורי בשפת ההינדי. ראו גם נמל התעופה הבין-לאומי צ'נאי קישורים חיצוניים אתר האינטרנט הרשמי של טמיל נאדו טמיל נאדו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הערות שוליים