Mešita

Mešita (iné názvy pozri nižšie; arab. مسجد‎ – masdžid) je náboženská budova moslimov slúžiaca na modlitby a zhromažďovanie veriacich. Historicky aj v súčasnosti zároveň mešita slúži ako centrum spoločenského, politického a vzdelávacieho života moslimskej komunity. Terminológia a etymológia Ako jedno z alternatívnych pomenovaní pre mešitu sa v slovenčine niekedy uvádza slovné spojenie mohamedánsky chrám, hoci podľa niektorých názorov má adjektívum mohamedánsky hovorový zastarávajúci a nevhodný, znevažujúci až urážlivý charakter (pozri bližšie článok moslim). Medzi historické slovenské pomenovania – niektoré s výskytom v slovenskej literatúre doloženým už od konca 18. storočia – sa radia mohamedánsky [prípadne mahometský] kostol, kostel turecký, mošita, mošea, moša, mečeta, mečet a medžet. Do slovenčiny preniklo slovo „mešita“ z tal. meschita, pričom slovenská forma so „š“ vznikla asi pod nemeckým vplyvom (vzhľadom na výslovnosť nem. sch ako [š]). Uvedený taliansky výraz bol prevzatý zo špa. mezquita, ktorý vychádza z arab. مسجد‎ masdžid – „mešita“ (resp. presnejšie z tvaru mesdžid), ktorý vznikol odvodením od slovesa سَجَدَ sadžada – „hlboko sa skláňať [pri modlitbe]; uctievať [Boha]“. V moslimskom prostredí sa na označenie mešitových modlitební používa viacero termínov, ktoré zvýrazňujú určitý aspekt daného miesta a medzi ktorými existujú isté rozdiely. Arabský termín masdžid, t. j. „miesto pokľaknutia k modlitbe“ alebo jeho deriváty: mesdžid (typický pre niektoré arabské dialekty, perzský jazykový svet) a mescit (turečtina) označujú najmä menšie modlitebne, ktoré dnes prevažne nie sú určené na piatkové pobožnosti. Ďalším, pôvodne arabským, označením moslimských modlitební je termín džámí (t. j. „miesto zhromažďovania“; iné tvary: džámi', djami, džámija). Pôvodne džámíje označovali väčšie masdžidy, dnes tvoria samostatnú kategóriu stavieb a sú určené prevažne na vykonávanie piatkových pobožností. Táto budova je v turečtine označovaná ako camii. Okrem toho existuje viacero ďalších, často lokálnych alebo špecifických označení stavieb, ktoré (aj) ako modlitebne slúžia na náboženské účely jednotlivých vetví islamu. Dejiny Mešity boli postupne zriaďované v každom sídelnom centre, do ktorého sa rozšíril islam, pričom neplnili len náboženskú funkciu, no súčasne boli centrami spoločenského, politického a vzdelávacieho komunitného života moslimských veriacich. V starších mestských centrách moslimovia buď zabrali dostupné nevyužívané miesto (napr. Jeruzalem, Damask), na ktorom vybudovali spravidla jednoduchý prístrešok, alebo premenili svätyňu staršieho náboženstva na moslimskú (napr. Hamá, Jazd). Popri veľkých mestských mešitách vznikali aj kmeňové mešity a mešity mestských štvrtí. V Iraku sa rozvinul nový architektonický typ sakrálnej islamskej stavby v podobe hypostylovej, resp. stĺpovej mešity. Stĺpová konštrukcia pri nej stála nad štvorcovým, obdĺžnikovým alebo kruhovým pôdorysom rôznej veľkosti (v závislosti od počtu stĺpov). Jediný náboženský rys predstavovala kazateľňa (minbar) a smer modlitby udávaný väčšou hĺbkou stĺporadia v jednom rozmere stavby. Za vlády umajjovského kalifa Al-Valída I. (vláda 705 – 715) sa v dôsledku stavby troch veľkých mešít v Medine, Jeruzaleme (Mešita al-Aksá) a Damasku moslimskej architektúre ustálilo niekoľko komplexných vývojových smerov. Tieto mešity sa vyznačujú osobitosťami, no každá z nich vykazuje viacero rovnakých prvkov. Galéria Referencie Pozri aj chánaka madrasa ribát (pevnosť) Iné projekty Commons ponúka multimediálne súbory na tému Mešita Wikislovník ponúka heslo Mešita