Euroopa Kosmoseagentuur

Euroopa Kosmoseagentuur (inglise keeles European Space Agency, lühend: ESA; prantsuse keeles Agence spatiale européenne, lühend: ASE) on 23 liikmesriigiga rahvusvaheline organisatsioon, mis tegeleb kosmose uurimisega. ESA asutati 1975. aastal ja agentuuri liikmeteks on 23 Euroopa riiki. Kosmoseagentuuris töötab umbes 3000 inimest. ESA 2026. aasta eelarve oli 8,26 miljardit eurot. ESA mehitatud kosmoselendude programm hõlmab osalemist Rahvusvahelises Kosmosejaamas (ISS) ning koostööd NASAga Artemise programmi raames, eelkõige Orioni kosmoselaeva Euroopa teenindusmooduli (European Service Module, ESM) tootmist. ESA on kosmosesse saatnud ning käitanud mehitamata missioone Kuule, Marsile, Jupiterile, Veenusele, Merkuurile, Päikesele ning mitmetele komeetidele ja asteroididele. Muud tegevused hõlmavad kosmoseteleskoope, Maa seire satelliite, side- ja navigatsioonisatelliite, kanderakettide arendust (nt Ariane 6, mida opereerib Arianespace) ning samuti kosmoseohutust ja kosmosetegevuse kommertsialiseerimist. Agentuuri kosmodroom, Guajaana kosmosekeskus, asub Kourous Prantsuse Guajaanas. Alates 1. märtsist 2021 on ESA peadirektor Josef Aschbacher. Ajalugu Pärast Teist maailmasõda Pärast Teist maailmasõda lahkusid paljud Euroopa teadlased Lääne-Euroopast, et töötada Ameerika Ühendriikides. Kuigi 1950. aastate majanduskasv võimaldas investeerida rohkem raha teadusse, mõistsid Lääne-Euroopa riigid, et ilma omavahelise koostööta ei ole võimalik Ameerika Ühendriikidega ja Nõukogude Liiduga kosmose uurimises võistelda. 1958. aastal, vaid mõni kuu pärast Sputniku šokki, kohtusid kaks Lääne-Euroopa tuntud füüsikud itaallane Edoardo Amaldi ja prantslane Pierre Auger, et arutleda ühise Euroopa kosmoseagentuuri teemal. Koosolekust võtsid osa ka teadlased kaheksast Euroopa riigist. Asutamine Euroopa riigid otsustasid luua kaks eraldi agentuuri, millest üks – ELDO (European Launch Development Organisation) – keskenduks kanderaketi arendamisele, teine – ESRO (European Space Research Organisation – praeguse kosmoseagentuuri eelkäija) – aga kosmoselaeva väljatöötamisele. ESRO asutamisleping sõlmiti 14. juunil 1962 ja organisatsioon hakkas tegutsema 20. märtsil 1964. Aastatel 1968–1972 saatis ESRO orbiidile seitse satelliiti, kõik neist USA kanderakettidega. Ariane kanderakette ei olnud sel ajal veel olemas. Euroopa Kosmoseagentuur praegusel kujul tekkis 1975. aastal, kui ELDO liideti ESRO-ga. Agentuuril oli kümme asutajaliiget: Belgia, Hispaania, Holland, Itaalia, Prantsusmaa, Rootsi, Saksamaa, Suurbritannia, Šveits ja Taani. ESA esimene tähtis missioon toimus 1975. aastal, kui saadeti orbiidile Cos-B, mis hakkas uurima universumi algusaegadest pärinevat gammakiirgust. Teadusmissioonid Alates 1970. aastatest, kui Ameerika Ühendriigid ja Nõukogude Liit kärpisid oma kosmoseprogrammide eelarvet, suutis ESA konkureerida nende superriikidega kosmose uurimises. Koos NASA-ga saadeti 1978. aastal orbiidile IUE, mis oli üks esimesi tehiskaaslasest teleskoope ja mis töötas edukalt 18 aastat. Järgnesid mitu Maa-lähedase madala orbiidiga projekti ja aastal 1986 pani agentuur alguse Giotto missioonile, mille eesmärgiks oli uurida Halley ja Grigg-Skjellerupi komeeti. Hipparcos, tähtede kaardistamissond, saadeti kosmosesse aastal 1989, ja 1990. aastatel tegi ESA NASA-ga koostööd projektide SOHO, Ulysses ja Hubble'i kosmoseteleskoop raames. Üks hiljutisi koostöös NASA-ga tehtud projekte on Cassini-Huygensi sond, mille jaoks ESA ehitas Titani maabumismooduli Huygens. Kanderaketid ELDO järeltulijana on ESA välja töötanud mitu kanderaketti mehitamata teadus- ja kommertssatelliitide orbiidile viimiseks. Ariane 1, mille esimene katselend toimus 1979. aastal, toimetas alates 1984. aastast kosmosesse peamiselt kommertssatelliite. Ariane 4 abil, mida kasutati aastatel 1988–2003, sai ESA-st maailma suurim kommertslendude tegija. Kuigi järgmise versiooni Ariane 5 esimene lend ebaõnnestus, on see kanderakett väga töökindel, sooritades kuni 2023. aastani 112 edukat starti. Ariane 5 oli võimeline geostatsionaarsele orbiidile viima maksimaalselt 6–10 tonni. Alates oktoobrist 2011 kasutati kuni 3-tonniste lastide jaoks Vene kanderaketti Sojuz-2. 1998. aastal alustas ESA väikese kandevõimega kanderaketi Vega arendamist. Esimesed astronaudid Tulevaste ESA liikmesriikide astronaudid osalesid Nõukogude kosmosemissioonidel juba alates 1978. aastast. Esimene ESA astronaut, kes lendas kosmosesse, oli Ulf Merbold, kes osales 1983. aastal USA Space Shuttle'i missioonil STS-9. Sellel missioonil viidi orbiidile esimene Euroopas ehitatud Spacelabi laborimoodul. Spacelabi programmiga saadud kogemused olid hiljem olulised Rahvusvahelise Kosmosejaama (ISS) arendamisel. Seejärel osalesid ESA astronaudid nii kosmosesüstiku lendudel kui ka Venemaa Sojuzide missioonidel Miri kosmosejaama. 1980. ja 1990. aastatel kaalus ESA oma mehitatud kosmoselaeva Hermes ning väikese kosmosejaama Columbus MTFF arendamist, kuid need plaanid jäeti hiljem kõrvale. Selle asemel liitus ESA ISS-i programmiga: Columbuse projekt muudeti kosmosejaama laborimooduliks ning ESA astronaudid hakkasid lendama jaama USA ja Vene kosmoselaevadega. ESA sajandivahetusel Uue aastatuhande alguses kujunes ESA-st koos NASA ja JAXA-ga üks juhtivaid kosmoseagentuure. Kuigi ESA oli varasematel kümnenditel tugevalt toetunud koostööle NASA-ga, viisid muutunud olud, näiteks USA rangemad seadused, otsusteni suurendada iseseisvust ja teha rohkem koostööd Venemaa kosmoseagentuuriga Roskosmos. ESA jätkas panustamist ISS-i programmi, saates Euroopa astronaute nii jaama kokkupaneku lendudele kui ka pikaajalistele ekspeditsioonidele. 2008. aastal lisati ISS-ile ESA laborimoodul Columbus ning alustati Automated Transfer Vehicle'i (ATV) kaubalaevade startidega. 2000. aastatel kaaluti koostööd Venemaaga mehitatud kosmoselaevade Kliper ja CSTS arendamisel, kuid need projektid ei teostunud. Süvakosmose märkimisväärsete missioonide hulka kuulusid ESA esimesed Kuu, Marsi ja Veenuse orbiidimissioonid: SMART-1, mis testis uusi tõukemootoreid, Mars Express ja Venus Express. ESA Huygensi maandur, mis startis koos NASA Cassini missiooniga 1997. aastal, jõudis sihtmärgini 2005. aastal ning maandus edukalt Titanil, millega oli seni kõige kaugemal Maast toimunud maandumine. Rosetta sond startis 2004. aastal, tehes mitmeid süvakosmose möödalende, kuid jõudis oma sihtmärgini alles 2014. aastal. Astronoomia valdkonnas startisid 2000. aastatel mitmed olulised missioonid: gammakiirguse observatoorium INTEGRAL, Herscheli kosmoseteleskoop, kosmilise mikrolaine-taustkiirguse kaardistaja Planck ning eksoplaneetide otsingus oluline COROT, mis saadeti orbiidile 27. detsembril 2006. Aurora programm kavandas järjest ambitsioonikamaid missioone, mille eesmärk oli lõpuks mehitatud maandumine Marsil, kuid see programm lõpetati. Aktiivseks jäi vaid ExoMarsi programm, mis liideti hiljem 2016. aastal loodud Terrae Novae programmiga. ESA 2010. aastatel 2010. aastad olid ESA jaoks periood, mil kinnistati Euroopa rolli nii rahvusvahelises kosmosekoostöös kui ka iseseisvate teadus- ja tehnoloogiamissioonide elluviimisel. Kümnendi alguses lisati Rahvusvahelisele Kosmosejaamale (ISS) ESA ehitatud Cupola vaatlusmoodul, mis võimaldas astronautidel Maad ja kosmoseoperatsioone vaadelda suure akendega mooduli kaudu. ESA jätkas aktiivset osalemist ISS-i programmis, saates Euroopa astronaute pikaajalistele ekspeditsioonidele ning varustades jaama ATV kaubalaevadega kuni nende programmi lõppemiseni 2015. aastal. 2012. aastal võttis ESA kohustuse arendada NASA Orioni mehitatud kosmoselaeva jaoks Euroopa teenindusmooduli, mis põhines ATV tehnoloogial ning tähistas olulist panust tulevastesse kuumissioonidesse. Teadusmissioonide vallas saavutas ESA mitmeid märgilisi tulemusi. 2014. aastal jõudis Rosetta komeedile 67P/Tšurjumov-Gerassimenko ning sai esimeseks kosmosesondiks, mis tiirles ümber komeedi. Selle maandur Philae teostas sama aasta novembris esimese eduka maandumise komeedile, pakkudes enneolematuid andmeid nende taevakehade koostise ja ehituse kohta. 2016. aastal startis ExoMars Trace Gas Orbiter (TGO), mille eesmärk oli uurida Marsi atmosfääri ja otsida jälgi võimalikust bioloogilisest aktiivsusest. Kuigi samal missioonil Marsile saadetud Schiaparelli maandur hävis maandumisel, alustas TGO edukalt teadustööd Marsi orbiidil. Astronoomia ja kosmoloogia valdkonnas oli kümnend erakordselt viljakas. 2013. aastal startinud Gaia kosmoseteleskoop koostas seni kõige täpsema kolmemõõtmelise kaardi Linnutee tähtedest. Eksoplaneetide uurimiseks saadeti orbiidile CHEOPS, mis keskendus juba avastatud eksoplaneetide täpsele iseloomustamisele. LISA Pathfinder demonstreeris tehnoloogiaid tulevase gravitatsioonilainete observatooriumi LISA jaoks. Maa vaatlusvaldkonnas jätkas ESA CryoSat-2 missiooni Maa jääkatte uurimiseks ning 2013. aastal startis Swarm, mis kaardistas Maa magnetvälja. 2010. aastatel käivitati ka kaks suurt Euroopa satelliitide konstellatsiooni, milles ESA mängis keskset rolli. Galileo navigatsioonisüsteem alustas satelliitide orbiidile saatmisi 2011. aastal, pakkudes Euroopale sõltumatut globaalset positsioneerimisteenust. Copernicuse Maa seireprogramm käivitas Sentinel-satelliitide seeria, mis võimaldab pidevat ja täpset keskkonna, kliima ja loodusõnnetuste seiret. Kanderakettide arenduses tegi 2012. aastal oma esmalennu väikese kandevõimega Vega, mis laiendas Euroopa stardivõimekust väiksemate satelliitide turul. Samal ajal jätkas Ariane 5 edukat tegevust kommertsturul. Kümnendi jooksul tugevdas ESA ka koostööd Euroopa tööstusega ning toetas uute tehnoloogiate arendamist, valmistudes järgmise põlvkonna kanderakettide ja süvakosmose missioonide jaoks. Kokkuvõttes tähistasid 2010. aastad ESA jaoks tehnoloogilist küpsemist, teaduslikke läbimurdeid ning Euroopa kosmoseautonoomia tugevnemist, eriti navigatsiooni, Maa seire ja süvakosmose uurimise valdkondades. ESA 2020. aastatel Pärast 2022. aasta Venemaa sissetungi Ukrainasse katkestati suurem osa ESA ja Roskosmose koostööst. See tõi kaasa ExoMarsi programmi viibimise ning Sojuz-rakettide startide lõppemise Guajaana kosmosekeskusest. Muutunud geopoliitiline olukord ning ebakindlus rahvusvahelises koostöös, sealhulgas ESA ja NASA ühistes programmides, mõjutasid agentuuri strateegilisi suundi. 2025. aasta novembris toimunud ministrite nõukogu laiendas ESA mandaati, lisades sellesse julgeoleku ja kaitse mõõtme, rahastades uute Euroopa kanderakettide arendamist ning kinnitades pikaajalise, suuremale autonoomiale suunatud "Strateegia 2040" prioriteedid. Samuti kiideti heaks rekordiline 22,1 miljardi euro suurune eelarve. 2026. aasta alguses loodi uus vastupanuvõime, navigatsiooni ja ühenduvuse direktoraat, mis keskendub julgeoleku- ja kaitsetehnoloogiatele. 2020. aastate alguses lisas ESA Rahvusvahelisele Kosmosejaamale kaks olulist elementi. 2020. aastal ühendati Columbuse mooduliga Bartolomeo välisplatvorm, mis suurendas võimalusi välisteaduskoormate paigutamiseks, ning 2021. aastal saadeti koos Nauka mooduliga orbiidile Euroopa robotkäsi. ESA jätkas Euroopa astronautide saatmist ISS-i pikaajalistele ekspeditsioonidele ning alustas koostööd erasektoriga, rahastades lühiajalisi astronautide lende jaama. Samuti toetati Euroopa ettevõtteid mehitamata kaubakapslite ISS-i arendamisel ja tulevaste kosmosejaamade teenindamiseks ning osaleti India ISRO mehitatud kosmoselaeva Gaganyaan arendusel. ESA ehitatud Euroopa teenindusmoodul lendas 2022. aastal esimest korda Orioni mehitamata katselennul ümber Kuu. Teadusmissioonide vallas jätkus mitme olulise projekti edenemine. 2018. aastal startinud BepiColombo on sooritanud kõik üheksa gravitatsioonilist möödalendu Maa, Veenuse ja Merkuuri juures ning valmistub 2026. aastal Merkuuri orbiidile sisenemiseks. 2020. aastal startinud Solar Orbiter jätkab perioodilisi möödalende Veenusest, et suurendada oma orbiidi kaldenurka ja võimaldada Päikese vaatlemist ekliptikatasandist kõrgemalt. 2023. aastal startinud Jupiter Icy Moons Explorer on sooritanud möödalennud Maast ja Veenusest ning liigub Jupiteri suunas, kuhu peaks jõudma 2031. aastal. Mars Express ja ExoMars Trace Gas Orbiter jätkavad Marsi uurimist; 2025. aastal sai Mars Express tarkvarauuenduse, mis võib pikendada selle tööiga 2030. aastateni. 2024. aastal startis Hera, mis on osa vabatahtlikust kosmoseohutuse programmist ning mille eesmärk on uurida asteroidi 65803 Didymos pärast kokkupõrget NASA DART-iga. 2019. aastal loodud kosmoseohutuse programm keskendub Maa-lähedaste asteroidide, kosmoseilma ja kosmoseprügi ohtude vähendamisele nii kosmose- kui ka maapealsete projektide kaudu. Rahvusvahelises koostöös startis 2021. aastal NASA, ESA ja Kanada Kosmoseagentuuri ühisprojektina James Webbi kosmoseteleskoop, mis alustas teadustööd 2022. aastal. 2023. aastal saadeti orbiidile Euclidi kosmoseteleskoop, mille eesmärk on uurida tumedat energiat ja tumedat ainet universumi kiireneva paisumise täpsete mõõtmiste kaudu. 2024. aastal demonstreeris eksperimentaalne PROBA-3 missioon ülitäpset formatsioonlendu Päikese krooni vaatlusteks. Kanderakettide arenduses toimusid samuti olulised muutused. Vega C startis 2022. aastal edukalt ning Ariane 6 tegi esmalennu 9. juulil 2024, millele järgnes 6. märtsil 2025 esimene kommertslend. Samal ajal suurendas ESA toetust Euroopa kommertskanderakettide arendajatele, et tugevdada Euroopa iseseisvat juurdepääsu kosmosele. Rajatised Peakorter – Pariis, Prantsusmaa Lennujuhtimiskeskus ESOC (European Space Operations Centre) – Darmstadt, Saksamaa Kosmoseuuringute ja -tehnoloogia keskus ESTEC (European Space Research and Technology Centre) – Noordwijk, Holland Kosmoseastronoomia keskus ESAC (European Space Astronomy Centre) – Madrid, Hispaania Teadusinstituut ECSAT – Harwell, Oxfordshire, Suurbritannia Maamissioonide jälgimiskeskus ESRIN (ESA Centre for Earth Observation) – Frascati, Itaalia Astronautide õppekeskus EAC (European Astronaut Centre) – Köln, Saksamaa Hariduskeskus ESEC – Redu, Belgia Maapealne kosmosejälgimisjaamade süsteem ESTRACK Paljusid teisi rajatisi haldavad riiklikud kosmoseagentuurid tihedas koostöös Euroopa Kosmoseagentuuriga. Esrange Kosmosekeskus – Rootsi Guajaana kosmosekeskus (kosmodroom) – Prantsuse Guajaana Toulouse'i Kosmosekeskus – Prantsusmaa Kosmosejõuseadmete Instituut – Lampoldshausen, Saksamaa Columbuse juhtimiskeskus – München, Saksamaa Liikmesriigid ja eelarve Liikmeskond ja panus Liikmesriigid osalevad ESA tegevuses erineval määral nii kohustuslikes kosmoseprogrammides kui ka vabatahtlikes programmides. 2008. aasta seisuga moodustasid kohustuslikud programmid 25% kogukulutustest, samas kui vabatahtlikud kosmoseprogrammid ülejäänud 75%. ESA on traditsiooniliselt rakendanud "geotagastuse" (georeturn) poliitikat, mille kohaselt ESA liikmesriikide poolt agentuurile eraldatud vahendid "tagastatakse nende riikide ettevõtetele lepingute vormis". 2015. aastaks oli ESA valitsustevaheline organisatsioon 22 liikmesriigiga. ESA 2008. aasta eelarve oli 3,0 miljardit eurot ning 2009. aasta eelarve 3,6 miljardit eurot. Kogueelarve oli ligikaudu 3,7 miljardit eurot 2010. aastal, 3,99 miljardit 2011. aastal, 4,02 miljardit 2012. aastal, 4,28 miljardit 2013. aastal, 4,10 miljardit 2014. aastal, 4,43 miljardit 2015. aastal, 5,25 miljardit 2016. aastal, 5,75 miljardit 2017. aastal, 5,60 miljardit 2018. aastal, 5,72 miljardit 2019. aastal, 6,68 miljardit 2020. aastal, 6,49 miljardit 2021. aastal, 7,15 miljardit 2022. aastal, 7,46 miljardit 2023. aastal ning 7,79 miljardit eurot 2024. aastal. 2026. aastal oli agentuuri eelarve 8,26 mld eurot. ESA kaks ametlikku keelt on inglise ja prantsuse keel. Lisaks on ametlikud dokumendid kättesaadavad ka saksa keeles ning Spacelabi puudutavad dokumendid on avaldatud ka itaalia keeles. Vajaduse korral võib agentuur pidada kirjavahetust ükskõik millises liikmesriigi keeles. Alljärgnev tabel loetleb kõik liikmesriigid ja kaasliikmed, nende ESA konventsiooni ratifitseerimise kuupäevad ning nende panused 2024. aasta seisuga: Partnerriigid ESA partnerriigid on Kanada, Leedu, Läti ja Slovakkia. Endised partnerriigid on Austria, Norra ja Soome, mis said hiljem agentuuri täisliikmeteks. Mitmed riigid on väljendanud huvi teha ESA-ga koostööd. Kanada Alates 1. jaanuarist 1979 on Kanadal olnud ESA-s partnerriigi eristaatus. Selle kokkuleppe alusel osaleb Kanada Kosmoseagentuur ESA arutelukogudes ja otsustusprotsessides ning samuti ESA programmides ja tegevustes. Kanada ettevõtted võivad osaleda hangetel ning saada lepinguid programmide elluviimiseks. Pärast koostöölepingu sõlmimist on seda viis korda pikendatud ning seni viimane koostööleping sõlmiti 12. veebruaril 2019 ning see kehtib kuni 2030. aastani. 2014. aastal oli Kanada aastane kohustuslik sissemakse ESA üldeelarvesse 6 059 449 eurot (8 559 050 Kanada dollarit). See aastane sissemakse suurenes 2017. aastal 21 600 000 euroni (30 000 000 Kanada dollarini). 2025. aastal teatas Kanada valitsus kavast suurendada sissemakseid ESA-le 326 000 000 euro (528 500 000 Kanada dollari) võrra järgneva kolme kuni viie aasta jooksul. Läti Läti sai partnerriigiks 30. juunil 2020, kui Riias allkirjastasid assotsieerumislepingu ESA peadirektor Johann-Dietrich Wörner ja Läti haridus- ja teadusminister Ilga Šuplinska. Saeima ratifitseeris lepingu 27. juulil. Leedu Leedu sai partnerriigiks 2021. aasta mais, mille tulemusena said Leedu kodanikud õiguse kandideerida 2022. aasta ESA astronautide rühma. Kuna kandideerimistähtaeg oli nädal pärast Leedu liitumist, pikendati tähtaega kolme nädala võrra, et anda leedulastele õiglane võimalus kandideerida. Slovakkia Slovakkia partnerriigi staatus jõustus 13. oktoobril 2022 esialgse seitsmeaastase perioodina. Eelarve Euroopa Kosmoseagentuuri rahastatakse liikmesriikide valitsuste iga-aastastest sissemaksetest ning samuti Euroopa Liidu iga-aastasest panusest. ESA eelarve: aastal 2005 – 2,977 mld €, 2006 – 2,904 mld €, 2008 – 3,018 mld €, 2009 – 3,600 mld €, 2010 – 3,745 mld €, 2011 – 3,994 mld € ja aastal 2012 4,020 mld €. Iga 3–4 aasta järel lepivad ESA liikmesriigid liikmesriikide konverentsil kokku mitmeaastases eelarvekavas. Seda kava saab järgnevatel aastatel muuta, kuid see annab ESA tegevusele mitmeks aastaks peamised suunised. Eesti maksab 2019. aasta seisuga Euroopa Kosmoseagentuuri eelarvesse igal aastal umbes 2,7 miljonit eurot. 2027. aastaks on eesmärk seda suurendada 10 miljoni euroni. Eesti panus ESA tegevustesse aastatel 2026-2030 on umbes 30 miljonit eurot. Liikmesriikidel on tavaliselt oma kosmoseprogrammid, mille eelarve võib olla suurem kui ESA-le antav raha. Näiteks Prantsuse kosmoseagentuuri CNES-i eelarve on kaks korda suurem kui Prantsusmaa osa ESA-s. ESA ja riiklikud agentuurid on ette võtnud ühiseid projekte, näiteks COROT. Lisaks ei ole ESA ainus Euroopa kosmoseagentuur, on olemas ka Euroopa Liidu Satelliidikeskus ja Euroopa Liidu Kosmoseprogrammi Amet (EUSPA). Laienemine ESA nõukogu pani 21.–22. märtsil 2001 kirja protseduuri, mida liituda tahtvad Euroopa riigid peavad jälgima. Agentuuri täisliikmeks saamiseks tuleb läbida kolm etappi. Esiteks sõlmitakse Koostööleping ESA ja riigi vahel, millega ei kaasne suuri rahalisi kohustusi. Järgmise sammuna sõlmib riik ECS-i lepingu ja saab Euroopa Koostöö Riigi staatuse. ECS-i leping annab selle riigi firmadele õiguse osaleda ESA hangetes. Riik võib osaleda kõigis ESA programmides, v.a "Basic Technology Research Programme". Kuigi riik peab selles staadiumis ESA-d rohkem rahaliselt toetama, on kohustused väiksemad kui täisliikme omad. ECS-i lepingule järgneb tavaliselt PECS-i harta ("Plan For European Cooperating State"). See on viieaastane programm, mille eesmärgiks on stimuleerida liikmesriigi kosmosefirmasid. Perioodi lõpus võib riik sõlmida täisliikme lepingu, partnerriigi lepingu või uue PECS-i. ESA liikmete arv võib järgmistel aastatel kasvada riikide arvelt, kes on selles tabelis: Detsembris 2014 toimunud ministrite kohtumisel kiitsid ESA ministrid heaks resolutsiooni, milles kutsuti üles alustama arutelusid tulevaste assotsieerimislepingute üle Iisraeli, Austraalia ja Lõuna-Aafrikaga. Ministrid märkisid, et nende riikidega on "konkreetne koostöö jõudnud edasijõudnud etappi" ning et "vastastikuse kasu väljavaated on olemas". Eraldi kosmoseuuringute strateegia resolutsioon näeb ette täiendavat koostööd Ameerika Ühendriikide, Venemaa ja Hiinaga Maa-lähedase orbiidi (LEO) uurimise valdkonnas, sealhulgas koostöö jätkamist Rahvusvahelise Kosmosejaama raames ning tugeva kava väljatöötamist kosmosetranspordivahendite ja -süsteemide koordineeritud kasutamiseks uurimise eesmärgil; osalemist robotmissioonidel Kuu uurimiseks; Marsi robotitega uurimist ning pikemas perspektiivis mehitatud missioone väljaspool Maa-lähedast orbiiti. Augustis 2019 allkirjastasid ESA ja Austraalia Kosmoseagentuur (ASA) ühise kavatsuste avalduse, et "uurida sügavamat koostööd ja määratleda projekte mitmes valdkonnas, sealhulgas süvakosmos, side, navigatsioon, kaugvarade haldus, andmeanalüüs ja missioonitoetus". Koostöö üksikasjad sätestati kahe asutuse vahel sõlmitud raamlepingus. Novembris 2020 allkirjastas ESA vastastikuse mõistmise memorandumi Lõuna-Aafrika Riikliku Kosmoseagentuuriga (SANSA). Euroopa Liit ja ESA Euroopa Kosmoseagentuur on sõltumatu kosmoseagentuur ega kuulu Euroopa Liidu (EL) jurisdiktsiooni, kuid teevad tihti koostööd. Euroopa Liidu algne eesmärk oli muuta ESA EL-i agentuuriks aastaks 2014. EL ja selle liikmesriigid katavad koos umbes 86% ESA eelarvest, kuid see ei ole EL-i agentuur ning ESA-l on mitu mitte-EL liikmesriiki. EL-i liikmesriikidest märkimisväärsem on Suurbritannia, mis küll lahkus EL-ist, kuid jäi ESA täisliikmeks. ESA teeb koostööd EL-iga Copernicuse ja Galileo satelliitnavigatsioonisüsteemiga seoses, kus ESA pakub tehnilist järelevalvet ja Copernicuse puhul ka osa rahastusest. EL on aga näidanud huvi uutesse valdkondadesse laienemiseks, mistõttu tehti ettepanek muuta ja laiendada oma satelliitnavigatsiooni agentuuri (Euroopa GNSS-i Agentuur) Euroopa Liidu Kosmoseprogrammi Ametiks (EUSPA). Ettepanek sai ESA-lt tugevat kriitikat, kuna seda tajuti ESA tegevusvaldkonda piiravana. Jaanuaris 2021, pärast pikaajaliselt pingelisi suhteid, parandasid EL-i ja ESA ametnikud oma suhted. ESA-l ja EUSPA-l on nüüd selgelt eristuvad rollid ja pädevused, mis fikseeritakse ametlikult Finantsraamistiku Partnerluslepingu (FFPA) kaudu. ESA keskendub EL-i kosmosprogrammide tehnilistele elementidele, samas kui EUSPA tegeleb nende programmide operatiivsete elementidega. Vaata ka Euroopa Kosmoseagentuuri peadirektorite loetelu Galileo (positsioneerimissüsteem) Viited Välislingid Koduleht Eesti Vabariigi ja Euroopa Kosmoseagentuuri vaheline Euroopa koostööriigi kokkulepe Vastu võetud 10. novembril 2009