בית הכנסת שאסלו-לובה

בית הכנסת שָאסְלוֹ-לוּבָּה (בצרפתית: Synagogue Chasseloup-Laubat) הוא בית כנסת הממוקם ברחוב שאסלופ-לובה (rue Chasseloup-Laubat) מספר 14, ברובע ה-15 של פריז. בית הכנסת קשור לקונסיסטוריה המרכזית של יהודי צרפת. היסטוריה בתחילת המאה העשרים פעל ברובע ה-15 של פריז בית תפילה יהודי קטן, בשדרות לה מוט-פיקה (avenue de La Motte-Picquet). המקום לא הספיק לקהילה המקומית, שהייתה קיימת ברובע, מזה כחמישים שנה. ב-1910, רכשה הקונסיסטוריה של פריז מגרש בשטח של 754 מטרים רבועים ברחוב שאסלו-לובה, תמורת 130,000 פרנקים והברון אדמונד דה רוטשילד נטל על עצמו את מימון עלות הבנייה בסך 340,000 פרנקים ובנוסף את עלות בניית בית המגורים הצמוד לבית הכנסת, בסך 56,000 פרנקים. תכנון ובניית בית הכנסת האדריכל לוסיאן בכמן (Lucien Bechmann) נבחר על ידי הברון רוטשילד לתכנן את בית הכנסת (בעבר הוא נבחר על ידי משפחת רוטשילד ללתכנן את בית החולים רוטשילד (Hôpital Rothschild). בכמן שקל לפרוש מספר פעמים לאחר שלא הגיע להסכמה לגבי התכנית, אך בנובמבר 1911 הגיש תכנון בעל אופי ביזנטי שמצא חן בעיני הברון. היתר הבנייה ניתן ב-26 בספטמבר 1912, ושנה לאחר מכן, ב-29 בספטמבר 1913, נחנך בית הכנסת באופן רשמי במהלך חגי תשרי. הרב הראשי של פריז, ז'אק-אנרי דרייפוס הודה בנאומו לברון רוטשילד על נדיבותו ובירך את האדריכל בכמן, תוך שהוא משווה אותו לבצלאל, בונה המשכן. רבנים בשנת 1914 מונה הרב מרסל זקס (Marcel Sachs), שהיה קודם לכן רב בסנט אטיין, לרב בית הכנסת שאסלו-לובה והוא כיהן עד פרישתו ב-1958. אחריו כיהנו בבית הכנסת הרב דוד פיירוורקר, הרב אלן גולדמן והחל משנת 2014 מכהן בבית הכנסת הרב מיכאל ז'ורנו (Mikaël Journo). ב-4 במאי 2009, במעמד הרב הראשי של צרפת והרב הצבאי הראשי, נחנך בית הכנסת שאסלו-לובה באופן רשמי בטקס צבאי כבית הכנסת של הכוחות המזוינים של צרפת (synagogue aux armées). אדריכלות האדריכל לוסיאן בכמן בחר לעצב בית כנסת המושפע מהסגנון הביזנטי, עם כניסה דרך חצר, בשונה מבתי כנסת קונסיסטוריאליים גדולים אחרים שנבנו 30–35 שנים קודם לכן, כמו: בית הכנסת הגדול ברחוב לה ויקטואר, בית הכנסת ברחוב טורנל ובית הכנסת ברחוב בופו שחזיתם הראשית פנתה ישירות לרחוב. מבנה וחלוקת חללים מבנה בית הכנסת מורכב ממספר חללים נפרדים, הנראים בבירור מבחוץ: אגף קדמי: חלל מלבני הכולל את הכניסה וכמה חדרים. באגף זה משובצים חלונות קשתיות המופרדים על ידי עמודים קטנים היוצרים ארקדה. במרכז החלל ניצבת מרפסת שתקרתה נתמכת על ידי שני עמודי שיש שחור, ומעליה גמלון מעוטר בלוחות הברית. מבואה: (Narthex): ממוקמת בין האגף הקדמי לאולם התפילה. מהמבואה עולים לעזרות הנשים וכן כניסה לשני חדרים המשמשים חדרי תפילה לימי חול. אולם התפילה. מאפיינים פנימיים וחיצוניים חומרים חיצוניים: הבניין מחופה בלבנים בצבע בז', עם תוספות של אבן לבנה לקישוט פינות המבנה, לשושנות (rosaces), לקשתות ולתומכות המעוטרות. הכיפה הפנימית: אולם התפילה הריבועי מוקף בגובה הקומה הראשונה בשושנת חלון בעלת שמונה אונות, ומעליו ניצב מגדל מעץ. ייחודו של פנים בית הכנסת הוא הקונסטרוקציה מעץ (גלוי ולא צבוע) ועמודי עץ התומכים בעזרת הנשים. גובה האולם מגיע לכ-15 מטרים ברום הכיפה. העיצוב: בכמן העדיף צניעות בעיצוב ונמנע מריבוי עיטורים והגביל את עצמו לשימוש במוטיב של מגן דוד. מוטיב מגן דוד מופיע על כותרות עמודים, על הפסיפס שמעל חלל הכניסה לאולם, וכן על הנברשות, עבודות העץ (הבימה, ארון הקודש, כיסאו של הרב) ובוויטראז'ים. התאריך העברי של חנוכת בית הכנסת: אלול תרפ"ג (29 בספטמבר 1913) חרוט מעל לדלת המובילה לאולם התפילה. ארון הקודש מעץ, הממוקם על הקיר מול הכניסה, הוא פשוט ועיטורו היחיד הוא מגן דוד, מגולף בתבליט. מעליו לוחות הברית, גם הם מגולפים בעץ. כמו בכל בתי הכנסת הקונסיסטוריאליים שהוקמו בתקופה זו, הבימה ממוקמת מול ארון הקודש ולא במרכז החדר כמקובל בבתי הכנסת האורתודוקסיים. חלונות הוויטראז' מספקים תאורה טבעית בצבעים חמים המשתלבים עם קירות האבן ועבודות העץ. פמוטים, נברשות ומנורות קיר, משלימים את התאורה מבחוץ. שימור והכרה בשנת 2011 קיבל מבנה בית הכנסת את התואר "מורשת המאה העשרים" (Patrimoine du XXe siècle) בצרפת, דבר המדגיש את חשיבותו האדריכלית וההיסטורית. תלמוד תורה בבית הכנסת מתקיימים שיעורים לילדים (בנים ובנות בין הגילאים 5–13), במסגרת תלמוד תורה, בימי ראשון בבוקר ובימי שלישי בערב. כמו כן מתקיימים חוגים שונים. ביאורים הערות שוליים קישורים חיצוניים צילום אווירי של בית הכנסת. צילומים של בית הכנסת.