Riemukaari (Pariisi)

Riemukaari (ransk. Arc de Triomphe de l'Étoile) on yksi Pariisin riemukaarista ja yksi kaupungin kuuluisimmista nähtävyyksistä. Napoléon Bonaparte aloitti sen rakentamisen vuonna 1806. Napoléon syöstiin kuitenkin vallasta ja rakennelma valmistui vasta 1836. Sen suunnitteli arkkitehti Jean Chalgrin, joka kaiverrutti siihen Napoléonin sodissa taistelleiden kenraalien nimet. Ulkopuolella sitä koristavat monet kohokuvat kuvastamassa aikaisempia taisteluita, joissa Napóleon oli mukana. Myöhemmin Riemukaaren alle on sijoitettu ensimmäisessä maailmansodassa taistelleen tuntemattoman sotilaan hauta. Riemukaari sijaitsee Pariisin länsiosassa Place Charles de Gaulle -nimisellä aukiolla (ent. Tähtiaukio, ransk. Place de l’Étoile). Aukio on samalla liikenneympyrä, josta lähtee 12 leveää puistokatua säteittäisesti eri suuntiin. Kuuluisin niistä on itäkaakosta, Place de la Concordelta Riemukaarelle johtava Avenue des Champs-Élysées, johon nähden riemukaari on kohtisuorassa. Sen suorana jatkeena Riemukaaren toisella puolella on Avenue de la Grande-Armée, joka johtaa (nimeään välillä vaihtaen) La Défenselle. Molemmat kadut ovat osa Pariisin halki kulkevaa Axe historique -kaupunkiakselia, joka kulkee siten myös Riemukaaren läpi. Aukion alla sijaitsee Pariisin metron risteysasema Charles de Gaulle-Étoile. Alkujaan Riemukaari sijaitsi Pariisin rajalla ja oli porttina aiemmin 1780-luvulla rakennetulla kaupunginmuurilla, jonka kohdalla nykyisin on Pariisin keskimmäinen bulevardien kehä. Nykyisen kaltaiseksi Riemukaaren ympäristö rakennettiin Napoleon III:n aikana, jolloin rakennettiin myös useimmat aukioilta alkavat puistokadut. Riemukaari on keskimmäinen kolmesta riemukaaresta, jotka sijaitsevat samalla kaupunkiakselilla. Keskustan puoleisessa päässä on 1808 valmistunut Arc de Triomphe du Carrousel ja La Défensessä 1989 rakennettu moderni Grande Arche. Veistosten yksityiskohtia Neljä tärkeintä veistosryhmää ovat: Vuoden 1792 Lähtö (toiselta nimeltään La Marseillaise), tekijä François Rude. Vuoden 1810 Riemuvoitto, tekijä Jean-Pierre Cortot. Vuoden 1814 Vastarinta, tekijä Antoine Étex. Vuoden 1815 Rauha, tekijä Antoine Étex. Kuusi matalaa pintareliefiä on veistetty kaaren neljälle sivulle ja ne esittävät kohtauksia Ranskan vallankumouksesta ja Napoleonin imperiumista. Niistä neljä sijaitsee kaaren etuosissa veistosryhmien yllä ja kaksi kaaren sivuilla: Aboukirin taistelu 25. heinäkuuta 1799, tekijä Bernard Seurre (eteläosa vasemmalla). Kenraali Marceau’n hautajaiset 21. syyskuuta 1799, tekijä Henri Lemaire (eteläsivu oikealla). Jemappesin taistelu 6. marraskuuta 1792, tekijä Carlo Marochetti (itäsivu). Alexandrian valtaus 3. heinäkuuta 1798, tekijä John-Étienne Chaponnière (pohjoissivu vasemmalla). Kulku Arcolen sillalle15. marraskuuta 1796, tekijä Jean-Jacques Feuchère (pohjoissivu oikealla). Austerlitzin taistelu 2. joulukuuta 1805, tekijä Théodore Gechter (länsisivu). Attika Attika on koristeltu 30 kilvellä ja gladiuksella. Kilpiin on kaiverrettu vallankumouksen ja imperiumin suuret taistelut: Valmy, Jemappes, Fleurus, Montenotte, Lodi, Castiglione, Rivoli, Arcole, Pyramides, Aboukir, Alkmaer, Zürich, Heliopolis, Marengo, Hohenlinden, Ulm, Austerlitz, Iena, Friedland, Somosierra, Essling, Wagram, Moskowa, Lützen, Bautzen, Dresde, Hanau, Montmirail, Montereau ja Ligny. Friisi Friisin matalat reliefit kiertävät suuren palkiston jokaiselle neljälle sivulle. Ne kuvaavat: Armeijan lähtö, tekijät Joseph-Silvestre Brun, Georges Jacquot ja Charles-René Laitié. Tässä friisissä voidaan nähdä useita vallankumouksen ja imperiumin hahmoja. Vasemmalta oikealla voidaan erottaa Chenier, Moitte, Roland, Me Roland, Penthièvre, Marceau, Hoche, Soult, Carnot, Cambronne, Joubert, Latour d'Auvergne, Championnet, Jourdan, Beurnonville, La Fayette, Sieyes, Orléansin herttua, Bailly, Bourbonin herttua, Talleyrand, Mirabeau, Custine, Foy, Desaix, Chartresin herttua, Masséna, Kléber, Houchard, Kellermann, Daboville, Lefebvre, Augereau, Dumouriez, Miranda, Gouvion St Cyr, Eugène ja Joséphine de Beauharnais, David, Gossec, Rouget de l'Isle. Armeijan paluu, tekijät Louis-Denis Caillouette, François Rude ja Bernard Seurre. Arkadit Suuriin arkadeihin on lisätty allegorisia figuureja, jotka edustavat roomalaisen mytologian hahmoja (tekijä James Pradier). Suurten arkadien pilarien sisäsivulle on kaiverrettu vallankumouksen ja imperiumin suurten taistelujen nimet. Pieniin arkadeihin on lisätty allegoriset figuurit, jotka esittävät jalkaväkeä (tekijä Théophile Bra), ratsuväkeä (tekijä Achille Valois), tykistöä (tekijä Joseph Debay) ja merivoimia (tekijä Émile Seurre). Pienten arkadien sisäsivulle on kaiverrettu vallankumouksen ja imperiumin merkkihenkilöitä. Taisteluissa kuolleiden nimet ovat alleviivattu. Vallankumouksen ja imperiumin merkkihenkilöiden nimien ylle on sijoitettu neljä matalaa reliefiä. Ne esittävät vallankumouksen ja imperiumin tunnettuja taisteluja: Attribuutti voitoille pohjoisessa, tekijä François Joseph Bosio. Kohtaus kuvaa Austerlitzin, Ienan, Friedlandin, Ulmin, Wagramin ja Eylaun taisteluja. Attribuutti voitoille idässä, tekijä Jacques-François Walcher. Kohtaus kuvaa Alexandrian, Pyramidien, Aboukirin ja Heliopolin taisteluja. Attribuutti voitoille etelässä, tekijä Antoine-François Gérard. Kohtaus kuvaa Marengon, Rivolin, Arcolen ja Lodin taisteluja. Attribuutti voitoille lännessä, tekijä Jean-Joseph Espercieux. Kohtaus kuvaa Jemmapesin ja Fleuris’n taisteluja. Tuntemattoman sotilaan hauta Riemukaaren alla on tuntemattoman sotilaan hauta. Muistomerkissä lukee: ”Ici repose un soldat français mort pour la Patrie, 1914–1918 (suom. Tässä lepää tuntematon ranskalainen sotilas kuollut Isänmaan puolesta, 1914–1918)”. Kun Britannia lokakuussa 1920 ilmoitti hautaavansa tuntemattoman sotilaan Westminsterin katedraaliin 11. marraskuuta 1920, ranskalaiset tunsivat itsensä nöyryytetyiksi: olihan Ranskassa jo vuonna 1916 ehdotettu, että aivan tavallinen sotilas haudattaisiin Panthéonin suurmiesten läheisyyteen. Ajatus oli kuitenkin jumittunut poliittisiin kiistoihin: vasemmisto halusi hautapaikan Panthéoniin ja oikeisto Riemukaarelle. Merkkipäivän lähestyessä kiihkeimmät uhkasivat siirtyä suoraan toimintaan oman asiansa puolesta, ja skandaalin välttämiseksi aloitteeseen pantiin uutta vauhtia. Kolme päivää ennen seremoniaa sodan kuolettavimpien taistelupaikkojen kenraalit saivat kukin käskyn kaivaa esiin sellainen sotilaan ruumis, joka tiedettiin ranskalaiseksi, mutta jonka tarkkaa henkilöllisyyttä ei kyetty selvittämään. 9. marraskuuta 1920 Verduniin kuljetettiin kahdeksan arkkua, joista muuan nuori sotilas valitsi kuudennen. Arkku kuljetettiin junalla Pariisiin. Sodan päättymisen vuosipäivänä 11. marraskuuta 1920 arkku saatettiin Champs-Elysées'ta pitkin Riemukaarelle. Arkku odotti Riemukaaren huoneessa sillä välin, kun hautaa kaivettiin holvin alle. Lopullinen hautaaminen tapahtui 28. tammikuuta 1921. Tuntemattoman sotilaan haudalla palaa ikuinen tuli. Lähteet Aiheesta muualla Turistitietoa Riemukaaresta (englanniksi) Riemukaaren historiaa (englanniksi)