מוזיאון רודן

מוזיאון רודן (בצרפתית: Musée Rodin) הוא מוזיאון בפריז שבצרפת המוקדש לעבודותיו של הפסל הצרפתי אוגוסט רודן. המוזיאון נפתח בשנת 1919 וממוקם באוטל בירון (Hôtel Biron), בית אחוזה מהמאה ה-18, ברח' וארן (Varenne) 77, ברובע השביעי. היסטוריה של המבנה בית האחוזה אוטל בירון נבנה בשנת 1730 עבור האציל אברהם פיירנק דה מורה (Abraham Peyrenc de Moras), בנקאי ומקורב למשפחת המלוכה. אלמנו משכירה את המבנה לדוכסית ממיין Louise Bénédicte de Bourbon Condé, בת אצולה מבית קונדה ואשת בנו של לואי ה-14. עם מותה, ב-1753, האוטל נמכר לLouis Antoine de Gontaut-Biron, דוכס בירון (Duc de Biron), אריסטוקרט צרפתי ואיש צבא בכיר (מרשל צרפת), ומכאן המבנה מקבל את השם "אוטל בירון". אלמנתו שהוצאה להורג בזמן המהפכה הצרפתית מורישה את המבנה לאחיינה, Armand Joseph de Béthune, שמשכיר את המקום לאנשי עסקים והוא משמש כאולם ריקודים והופעות. בהמשך, בין 1808 ל-1811 הוא משמש לשגרירות רוסיה בצרפת. החל מ-1811 ההוטל נזנח ומועבר לרשות הארגון הקתולי "אחוות הלב הקדוש של ישו" (Société du Sacré Cœur de Jésus) שהופך אותו לפנימיה קתולית לנערות אריסטוקרטיות. אחת מתלמידותיו הייתה אז'ני דה מונטיז'ו שתהיה אשתו של נפוליאון השלישי וקיסרית צרפת. בתקופה הפנימיה נוספים מבנים בגינה, כולל קפלה נאו גותית, שהוסבה מאוחר יותר למבנה הכניסה למוזיאון. אחרי ההפרדה הצרפתית בין הדת למדינה, ב-1905, המבנה מתרוקן והמדינה, בעליו, משכירה את חדריו לאומנים שונים ביניהם איזדורה דאנקן, ז'אן קוקטו ואנרי מאטיס. רודן ואוטל בירון ב-1908 מזכירו של רודן, המשורר רילקה מציג לו את המבנה ורודן שוכר בו מספר חדרים, ובהמשך, ב-1909 שוכר את המבנה כולו. ב-1912 המדינה מתכננת למכור את האוטל והורסת חלק מהמבנים שהוספו לאורך השנים. רודן מצליח לשכנע את המדינה להעביר אליו את המבנה, בתמורה להורשת כל יצירותיו למדינה על מנת שתקים במבנה את המוזיאון. בהצעה תמכו אומנים ואנשי שם רבים, ביניהם קלוד מונה, אוקטב מירבו, רמון פואנקרה וז'ורז' קלמנסו. ב-1916 נחתם החוזה, וב-1919, שנתיים אחרי מותו של האומן, נפתח המוזיאון. המוזיאון רודן הוריש למדינה את מכלול עבודותו - פסלים, ציורים, איורים, תמונות, סקיצות ואת הארכיון שלו, וכן עבודות שרכש וקיבל, בין היתר של וינסנט ואן גוך וקלוד מונה. אוסף המוזיאון כולל כ-6,800 פסלים, 8,000 רישומים, 10,000 צילומים ו-8,000 פרטי אומנות נוספים. המוזיאון הוא מוסד ציבורי עם אוטונומיה משפטית ותקציבית (Établissement public à caractère administratif), והוא מחזיק משפטית, על פי הדין הצרפתי, בזכויות המוסריות על כלל יצירותיו של האומן, שאינן ניתנות להעברה (Droit moral et inaliénable). זכות זו מאפשרת למוזיאון לשמור על שלמות היצירות, לאשר או למנוע שימוש בהן, ולהבטיח כי שמו של רודן יוצג בצמוד לעבודותיו באופן ההולם את מורשתו האמנותית. ב- 2012 המוזיאון עבר שיפוץ מסיבי ונפתח מחדש ב-2015. המוזיאון כולל אתר נוסף בו מוצג חלק מהאוסף - ביתו ומקום העבודה העיקרי של רודן, Villa des Brillants, בעיר מדון (Meudon) בפרברי פריז. אוספי המוזיאון המוזיאון בפריז כולל את המבנה והגינה. המבנה במבנה 18 חדרים המאורגנים כרונולוגית, ועוקבים אחרי שנות פעילותו של רודן: אולם 1 - ההתחלה (Les Débuts): יצירות ראשונות החל מ-1860 - דיוקנאות של קרוביו ו"האיש עם האף השבור" (L'homme au nez cassé); אולם 2 - נעורים (Jeunesse): יצירותיו של רודן כשוליה של הפסל קארייר-בלוז (Carrier-Belleuse), וציורים מתקופת שהותו בבלגיה; אולם 3 - לידתו של פסל (Emergence d’un sculpteur): יצירות ראשונות המוצגות, כולל עידן הברונזה ו"יוחנן המטביל" ׁ(Saint Jean Baptiste); אולם 4 - סביבה אומנותית (Entourage artistique): השפעות ויחסי גומלין עם המעגל האומנותי של רודן, כולל "האביב הנצחי" (L'Éternel Printemps); אולם 5 - שערי הגיהנום (La porte de l’enfer) - סקיצות וגרסאות שונות לעבודה שערי הגיהנום, כולל הנשיקה, האדם החושב, אוגולינו ו"הצללים" (Les Ombres); אולם 6 - אנדרטאות ציבוריות (Monuments publics): גרסאות וסקיצות לשועי העיר קאלה; אולם 7 - שם ומוניטין (La notoriété): רודן הולך ומתפרסם. בין היצירות המוצגות - "דנאידה" (La Danaïde); אולם 8 - רודן באוטל בירון (Rodin à l’Hotel Biron): שיחזור של אחד מחדרי האוטל כפי שהיו בתקופת רודן, עם פסלים שלו ויצירות אמנות שקנה ואסף; אולם 9 - הוגו, בלזאק (Hugo, Balzac): גרסאות שונות ועבודות הכנה להזמנות לאנדרטאות לויקטור הוגו, ולבלזק; אולם 10 - רודן, קארייר ׁ(Rodin, Carrière): הדיאלוג בין רודן לצייר הסימבוליטי אוג'ן קארייר (Eugène Carrièreׂ). בין היצירות הקתדרלה (La Cathédraleׂ); אולם 11 - אומנות הפורטרט (L’art du portrait): הזמנות לפורטרטים מגיעות מאנשי ציבור, אנשי שם ובעלי ממון; אולם 12 - מונה, ואן גוך (Monet, Von Gogh): חלק מאוסף הציורים שרודן שרודן קנה וקיבל, ביניהם דיוקנו של פר טנגי של ואן גוך, ו"בל איל אן מר" (Belle-Ile-en mer) של קלוד מונה; אולם 13 - 1900 - התהילה של רודן (1900 - La gloire de Rodin): "פבליון דה ל'אלמה" ׁ(le Pavillon de l'Alma) - הרטרוספקטיבה שרודן ארגן לעצמו בתערוכה נפרדת במקביל לתערוכה העולמית ב-1900; אולם 14 - הרכבה ווריאציות (Assemblage et Variation): הטכניקות החדשות של רודן - יצירת פסל חדש מחלקי פסלים אחרים; אולם 15 - הגדלה ופירוק (Agrandissement et Fragmentation): טכניקת הגדלה היוצרת הפשטה של הצורה; אולם 16 - קאמי קלודל (Camille Claudel): יצירותיה של קלודל - התלמידה, שותפה, מוזה ומאהבת של רודן במשך כעשור. בין היצירות "וֵרטומנוס ופומונה" (Vertumne et Pomone), "הגל" (La Vague), "נשים מפטפטות" (Les Causeuses) ו"עידן הבגרות" (L'Âge mûr); אולם 17 - רודן והעת העתיקה (Rodin and Antiquity): רודן אספן העתיקות והזיקה ליצירותיו, כולל היצירה "האיש ההולך" (L'Homme qui marche); אולם 18 - אל המאה ה-20 (Vers le XXeme siècle): צורות מופשטות והעיסוק של רודן בריקוד וריקוד אוריינטלי. בין היצירות "המוזה של ויסטלר" (La Muse Whistler) אנדרטה לצייר ויסלר. הגינה יציקות ברונזה, חלקן נוצקו אחרי מות רודן, פזורות בגינה, ביניהן שערי הגיהנום, האדם החושב - הגרסה הראשונה שנוצקה מברונזה, 1902, והוצבה עד 1922 מול הפנתאון, הנשיקה, בלזק (Balzac), אוגולינו, "הצללים" (Les Ombres), "המוזה של ויסטלר" (La Muse Whistler), שועי העיר קאלה, "קריאטידה עם אבן" (Cariatide à la pierreׂ), "קריאטידה עם כד" (Cariatide à l'urn), "אנדרטה לוויקטור הוגו" (Monument à Victor Hugo (dit du Palais-Royal)), "אדם" (Adam) ו"חווה" (Ève). הרחבה מוזיאון נוסף המוקדש לרודן נמצא בפילדלפיה. חלקים מהסרט חצות בפריס של וודי אלן (2011) צולם במוזיאון. תמונות קישורים חיצוניים אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון רודן (בצרפתית) מוזיאון רודן, ברשת החברתית פייסבוק מוזיאון רודן, ברשת החברתית X (טוויטר) מוזיאון רודן, ברשת החברתית אינסטגרם מוזיאון רודן, סרטונים בערוץ היוטיוב מוזיאון רודן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הערות שוליים