בית סולי

בית סולי (בצרפתית: Hôtel de Sully) הוא בית אחוזה פרטי (hôtel particulier) שנבנה בסגנון לואי ה-13, הממוקם ברובע המארה, ברובע 4, פריז. מאז 1967 ממוקם בבית זה המטה של מרכז המונומנטים הלאומיים. הבניין נבנה בין השנים 1625 ו-1630, סגנונו קשור למסורות הרנסאנס בשפע העיטורים, צללית הביתנים וסוג גרם המדרגות. זהו אחד מבתי המגורים המפוארים ביותר במארה, המאפיין של בתי עיר פריזאיים מהמחצית הראשונה של המאה ה-17. היסטוריה רובע המארה היה המיקום המועדף למגורים, בקרב בני האצולה באותה תקופה של שנות ה-20 של המאה ה-17. בשנת 1624, רכש מבקר הכספים מסמה גאלה, את הקרקע ויזם את בניית בית האחוזה שתכנונו מיוחס לאדריכל ז'אן אנדורה דו סרסו. השלב הראשון של הבנייה בין השנים 1625 ל-1627, כלל את השלמת הבניין הראשי, הגן והחממה-האורנז'רי. לאחר שאיבד את הונו בהימורים, מכר את בית האחוזה לאחד מנושיו, זה מכר אותו באפריל 1628, ליועץ המדינה רולאן דה נויפבורג, שהשלים את העבודה בשנת 1630, למעט האגף המשתרע אל הגן. ב-1634, רכש את הבניין מקסימיליאן דה בתון, דוכס סולי – יועצו של אנרי הרביעי. משפחתו החזיקה את הבית בבעלותה עד 1752, עיצוב הפנים שרד עד היום. לאחר המהפכה, עבר בית האחוזה לידי סוחרים. בין השנים 1819 ל-1838, הוא שימש כקמפוס לסטודנטים של בית הספר למסחר ותעשייה הידוע בשם בית הספר לעסקים ESCP. בשנת 1820, מנהל בית הספר חתם על חוזה עם הצורף לואי-פרנסואה ראדו ואשתו, לשכירת רוב הבית וגינתו. יורשי ראדו הקימו שם בית ספר לבנות. במאה ה-19, כמו אחוזות פרטיות אחרות ברובע המארה, הבניין חולק לדירות וחנויות. המרפסת מעל שער הכניסה מולאה על ידי מבנה המחבר בין שני ביתני הכניסה. בית האחוזה נרכש בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 על ידי הרוזנת מרטין דה בהאג, שביקשה לשקם אותו והחלה לסיים את חוזי השכירות של החנויות והעסקים. היא התכוונה להרוס את החלק שהתווסף, מעל המרפסת, ולהחזיר את הבניין לתפארתו המקורית. מותה בשנת 1939 מנע את השלמת השיפוץ. המדינה הצרפתית רכשה את הבית בשנת 1944 מיורשיו, מתוך כוונה להפוך אותו למוזיאון המונומנטים הצרפתים. שיפוץ גדול החל בשנת 1945 ונמשך עד 1974. בין השנים 1994 ל-2010 אירח בית סולי, תערוכות צילום מטעם אגודת מורשת הצילום, בתמיכת משרד התרבות ומשרד התקשורת. המבנה משמש כמרכז המונומנטים הלאומיים , אינו פתוח לקהל הרחב, אך ניתן לחצות את החצר והגן במהלך שעות הפתיחה כדי להגיע לכיכר ווז'. גלריית תמונות אדריכלות הכניסה הראשית לבית האחוזה היא מרחוב סן-אנטואן 62. גישה נוספת אפשרית גם דרך כניסה דיסקרטית מכיכר ווז'. המבנה מורכב מבניין מרכזי ראשי, הממוקם בין חצר לגן, בנוי בסגנון צרפתי. סגנון שקיים מאז ימי הביניים ואפשר לראותו גם בבית קלוני, ובפאלה ז'אק-קר בבורז'. במאה ה-16, התווסף לסגנון, תוכנית בצורת U עם שני אגפים הפונים לחצר ומסתיימים בשני ביתנים המחוברים על ידי מרפסת כמו במלון קרנוולה. חצר אחת שאליה נפתחו מבני החוץ (מבני שירות, כולל בתי כרכרות, אורוות, מטבחים ומזווה, שפנו לרחוב. הדקורציה של חזיתות החצר והגן, עשירים מאוד בסגנון מנייריסטי בהשראת הרנסאנס. אותו טעם מניריסטי נמצא גם בגרם המדרגות הראשי ממוקם במרכז הבניין, מיושר עם הכניסה ומחובר למעבר לגן. המוטיב הדומיננטי בבניין המרכזי הוא המרפסת הנתמכת על ידי שני עמודים מלבניים גדולים, המשמשים גם כבסיסים לשני ספינקסים השומרים על פתח. מעל האנטבלטורה, חלון קטן מעוטר בגמלון מעוגל. חלונות החזיתות מפוזרים על פני שלוש קומות. בקומת הקרקע, הם מכוסים במשקופים ישרים מעוטרים ברוזטות ממוסגרות על ידי דקלים, ומכותרים בגמלונים מעוגלים בהם מופיעים ראשי נשים מעוצבים בסגנון תקופת לואי ה-13 ומוקפים בעלווה ופירות. בקומה הראשונה, המשקופים מעוטרים בראשי נשים קלאסיים יותר, היוצאים משרשרת פנינים גדולה, ומשני צידיה וילונות תלויים, הנתמכים על ידי פטריות. חלונות הגג הגדולים, מוקפים בעלים גדולים, עם אותו עיטור כמו זה של קומת הקרקע, עם מוטיב נוי של ראשי אלים בקצות המשקופים. קישורים חיצוניים אתר האינטרנט הרשמי של בית סולי (בשפות מרובות) עמירם צברי, פריז: אוטל דה סולי (Hôtel de Sully) – אלגוריות של ארבעת היסודות ניר יבלונקה, אוטל דה סולי פריז – הצצה נדירה למאה ה-1, ‏15 בספטמבר 2023 הערות שוליים