רכבת גלגלי שיניים (בודפשט)

רכבת גלגלי השיניים של בודפשט (בהונגרית: Budapesti fogaskerekű vasút) היא רכבת גלגלי השיניים היחידה בבודפשט. היא פועלת ברובע XII של העיר בין תחנות וארושמיור (Városmajor) לבין רכבת הילדים על גבעת סצ'ני. בשפה המקובלת, אמצעי התחבורה מכונה רק "בעל שיניים" (fogas). החל מ-21 באוגוסט 2008, הוא נקרא פורמלית חשמלית מספר 60. היסטוריה גבעת השוואבים (Svábhegy), שהייתה נטועה בגפנים ומכוסה בחורש החלה להתפתח באופן משמעותי מהמאה ה-19, הווילות הראשונות נבנו כמקום מנוחה לשחקנים, סופרים ואמנים, ולאחר מכן היא הפכה למקום טיול פופולרי עבור תושבי העיר. כדי לענות על הדרישה המוגברת לתחבורה, "חברת הרכבות של בודה" הפעילה רכבת קרוניות סוסים משנת 1868, שאת מסלולה בנתה מראש מגשר השלשלאות בבודה עד זוגליגט (Zugliget) - חלק מרובע XII. בניה ניקלאוס ריגנבאך, המעצב והבונה של רכבת גלגלי השיניים האירופית הראשונה, מסילת הרכבת ויצנאו-ריגי, שנפתחה ב-1871, הגיש בקשה להקמת רכבת גלגלי שיניים לגבעת השוואבים בשנת 1873 מטעם חברת Internationale Gesellschaft für Bergbahnen מבזל. בניית הקו אושרה בשנת 1873. הבנייה התחילה מיד לאחר האישור ב-3 ביולי. מנהל עבודות הבנייה היה פרנץ קתרי סלז, יליד שווייץ, שבנה את הווילה שלו, שעדיין עומדת היום, בקרבת מסילת קו הרכבת. לאחר שנה של עבודות בניית הרכבת, היא נמסרה, אך חמש שנים לאחר מסירת הרכבת הציבורית הראשונה הדומה בעולם. הנסיעה הראשונה הייתה ב-24 ביוני 1874 והרכבת יצאה לדרך לראשונה. המסילה החד-מסלולית באורך 2,883 מטר נבנתה לכל אורכה לתפעול בגלגלי שיניים, ללא קטעי אדהזיה. הפרש הגובה בין תחנות הקצה בעמק ובגבעה היה 264 מטר, המסלול נבנה ללא מכשולים, בעלייה מתמשכת קבועה. כתוצאה מהתפשטות הווילות בגבעות בודה, גדלה מאוד התנועה של רכבת גלגלי השיניים, מה שהפך את הארכת קו הרכבת לאטרקטיבית. קטע הקו מגבעת השוואבים לגבעת סצ'ני נבנה ב־1890. הוא נפתח ב-17 במאי, כך שאורכו של קו הרכבת גדל ל-3,733 מטר, ההפרש בבגובה לתחנה הסופית החדשה היה 315 מטר. חשמול קו הרכבת קיבל רישיון עד 1926. תוקפו פג ב-1 באוקטובר, אז עברה החברה לבעלות עיריית בודפשט. בשנת 1927 החלה חברת התחבורה לחדש את המסילה ולהחליף את רכבת גלגלי השיניים המיושן שמצבה הידרדר מבחינה טכנית. כאספקת אנרגיה לחישמול נבחר מתח DC 550V שהתאים למהירות הנסיעה הנמוכה יחסית. עקב החישמול זמן הנסיעה התקצר ל-15 דקות. הרכבת המחושמלת נפתחה ב-1929. כלי הרכב מפעל קטר קיטור כשמסילת הרכבת נפתחה בשנת 1874, היו שלושה קטרי קיטור זמינים, שיוצרו על ידי ה-Schweizerische Locomotiv- und Maschinenfabrik בווינטרטור, שווייץ. הרכבות נסעו לרוב עם קרון אחד או שניים, רק לעיתים רחוקות עם שלושה קרונות. קטרי הקיטור הדו סרניים היו מסוגלים להספק של 90 קילוואט, עבור מהירות של 12 קמ"ש בעלייה. הקטרים היו תמיד בקצה העמק של הרכבת, הדוד והארובה שלהם פנו לעמק, הדוד והארובה של הקטר הרביעי שנרכשו כעבור שנה פנתה אל צלע ההר. הקטר החדש סופק על ידי מפעל הקטרים באראו, אף הוא בשווייץ, ונרכשו שני קרונות נוסעים נוספים בעיצוב זהה לקודמות. המסלול גלריית תמונות לקריאה נוספת קישורים חיצוניים האם אתה אוהב לנסוע ברכבת גלגלי השיניים? אתה יודע איך זה היה פעם? – סרט קצר בסדרת "שלטי פירמות מספרים". בתוך: MTV.hu אפריל, 2010