סרק

סֶרְק (באנגלית: Sark; בצרפתית: Sercq; בסרקסווזית: Sèr) הוא אי קטן, אחד מאיי התעלה, ומהווה חלק מהביליוויק של גרנזי. באי מתגוררים כ-500 תושבים. גאוגרפיה האי מורכב משני חלקים - "סרק הגדול" ו"סרק הקטן". החלקים המחוברים ביניהם במצר יבשה צר הנקרא La Coupée, שרוחבו 3 מטרים, ומצוקים בגובה 100 מטרים יורדים משני צדדיו. בשנת 1900 הותקן מעקה במקום על מנת לאפשר מעבר ללא נפילה בשל הרוחות העזות. בתקופת מלחמת העולם השנייה בנו הגרמנים באמצעות שבויי מלחמה כביש לאורך מצר היבשה. האי ברצ'ו מהווה חלק מסרק. ברצ'ו הוא אי פרטי שאינו פתוח למבקרים. היסטוריה בימי הביניים התגוררה באי סרק קהילה של נזירים. האי יושב בפועל במאה ה-16 על ידי שודדי ים שהשתמשו באי כבסיס למתקפותיהם אל חופי צרפת. לכן הליה דה קרטרה (Helier de Carteret), הסניור של סנט אוון (St. Ouen) בג'רסי, קיבל רישיון מהמלכה אליזבת' הראשונה ליישב את האי סרק עם 40 משפחות מסנט אוון, בתנאי שימנע את התיישבות שודדי הים באי. ניסיון של המתיישבים לחוקק לעצמם חוקה ולהקים שיטת ממשל שבראשה יעמוד בייליף נכשלה, בשל התנגדות רשויות הממשל בגרנזי, שהתנגדו להוצאת האי מהבייליוויק של גרנזי. בתקופת מלחמת העולם השנייה היה האי תחת כיבוש נאצי בין השנים 1940–1945. בשנת 1993, האחים המיליארדרים דייוויד ופרדריק ברקלי רכשו (טכנית רכשו את חוזה החכירה שלו) את האי ברצ'ו שהוא חלק מסרק, תמורת 2.3 מיליון ליש"ט. מאז הי האחים בסכסוכים משפטיים לסירוגין עם ממשלת סרק, ודרשו עצמאות מסרק. הם היו נוהגים באי בכלי רכב, ואף בנו מנחת מסוקים באי - שני אמצעי תחבורה האסורים על פי חוקי סרק. לטענתם מנהגים ומעשים היסטוריים מצביעים על כך שייתכן שהאי לא הייתה רשמית חלק מהאוחזה הפיאודלית של סרק. האחים ברקלי הרסו את בית האחוזה ההיסטורי שעמד במרכז האי והקימו במקמו מבנה ענק מבטון וגרניט מעוצב כטירה גותית מרהיבה, "פורט ברקהו" או "הטירה". עלות הקמתו הייתה 60 מיליון ליש"ט, לצורך בנייתו נדרשו להביא לאי כ-120,000 טון של חומרי בנייה. המתחם כולל: מגרש כדורגל, קריפטה, פאב לצוות ו-22 תותחים. הוא תואר על ידי היסטוריון האדריכלות דייוויד ווטקין כ"הבית הגדול ביותר שנבנה בבריטניה במאתיים השנים האחרונות". האחים ברקלי גם רכשו רבים מהעסקים בסרק, לרבות בתי מלון ומסעדות והשקיעו בשיפוץ הרחבות והמבנים שהיו מוזנחים שנם רבות. אולם לאחר ביטול המשטר הפיאודלי באי וכינון בחירות ראשונות בהיסטוריה שלו, ב-7 בדצמבר 2008, ולאחר שהמצביעים סירבו לתמוך במועמדים של האחים שקראו לשינוי חוקתי, ובמקום זאת הם בחרו בנציגים שהיו הנחושים לשמר את הסטטוס-קוו באי, הודיע דובר מטעמם הודיע כי השקעתם בסרק, בסך 5 מיליון ליש"ט בשנה, תחדל באופן מיידי, ותביא לאובדן של 100 משרות. האחים ברקלי אכן סגרו ב-2014 את שתי המלונות שהחזיקו באי ועסקים נוספים, והשאירו אותם נטושים מאז 2014. פוליטיקה האי סרק היה עד 2008 למדינה הפיאודלית האחרונה באירופה, בו החזיקו אדמות 40 ואסלים. נערכה הצבעה לשינוי מצב משפטי זה במרץ 2006, והמעבר לדמוקרטיה נכנס לתוקף ב־9 באפריל 2008. כל אחד מהואסאלים באי נקרא "טנאנטס" (tenant), במשמעות הצרפתית של המילה (ואסאל) ולא במשמעות האנגלית (שוכר). לוסאלים לא הייתה בעלות של ממש על קרקעות האי, והקרקעות נחכרו בחכירה לדורות מהסניור. ניתן היה להעביר את החכירה דרך ירושה או מכירה. האדון השליט הוא ה"סניור של סארק", והוא עומד בראש הממשלה הפאודליטית של סארק. מאז 1974 משמש "ג'ון מישל בומון" (John Michael Beaumont) כסניור ה-22 של סארק. תפקיד הסניור נקבע על ידי המלכה אליזבת הראשונה בשנת 1565. הסניור הוא השליט באי והיחיד הרשאי לגדל יונים, וכן היחיד הרשאי לגדל כלבות שאינן מעוקרות באי. כמו כן הוא הבעלים של כל החפצים שהים משליך על חופי האי. בשנת 1974, עם מותה של סיביל האת'וויי, הסניור ה-21 של האי, נחקקה בו חוקה דמוקרטית, והועברו זכויות שלטוניות מהשליט למועצה נבחרת המשמשת בית מחוקקים, שנקראת: Chief Pleas. במועצת האי היו חברים 40 הואסאלים ו-12 תושבים הנבחרים לתקופה של שלוש שנים בבחירות חופשיות. בהצבעה שנערכה ב-8 במרץ 2006 התקבלה הצעה לשנות את מבנה המועצה (ברוב של 25 למול 15). לפי החוקה החדשה כלול בית המחוקקים 14 בעלי קרקעות שנבחרים מבין הואסאלים ו-14 שנבחרים מבין כל התושבים. הדעות באי היו חלוקות - חלק העדיפו להשאיר את השיטה הפאודלית וחלק רצו דמוקרטיה מלאה. בסקר שנערך בו השתתפו 165 תושבים, 53% הצביעו עבור דמוקרטיה מלאה ו-47% העדיפו את הפשרה שהתקבלה. הבחירות הראשונות בהיסטוריה של האי נערכו ב-7 בדצמבר 2008. הסניור והסנשאל הם חברי ה-Chief Pleas. כמו כן ישנם פרבו, גרפייה ושר אוצר, שנוכחים בישיבות המועצה אך אינם חברים. הרשות המבצעת של האי היא: הסנשאל (Seneschall) - האחראי על השופטים. הפרבו (Prevôt) - האחראי ניהול המועצה ומערכת המשפט. הגרפייה (Greffier) - הרשם הראשי של האי. האוצר (Treasurer) - אחראי על תקציב האי. שוטר (Constable) - אחראי על שיטור באי. סגן השוטר (Vingtenier) הסנשאל, הפרבו, הגרפייה והאוצר נבחרים על ידי הסניור. השוטר וסגנו נבחרים על ידי המועצה. בשנת 2003 הצביעה המועצה לביטול החוק האוסר גירושים באי. כלכלה ותחבורה עיקר כלכלת סרק מתבססת על תיירות ובנקאות. אסורה באי תנועת כלי רכב, והתנועה מתנהלת באמצעות כירכרות רתומות לסוסים, זוגות אופניים, טרקטורים, וכן כלי רכב חשמליים עבור המבוגרים באי. הגישה לאי מתבצעת באמצעות מעבורת מגרנזי. שפה סרקסווזית (באנגלית: Sercquiais, Sarkese או Sark-French) היא ניב של השפה הנורמנית המדובר על ידי המבוגרים בתושבי האי. עקב ההגירה מבריטניה לאי, השפה העיקרית באי היא השפה האנגלית. קלמור דה ארו (Clameur de Haro) אחד החוקים העתיקים של איי התעלה הוא חוק קלמור דה ארו - מנגנון משפטי שקיים עד ימינו בחלק מהאיים, ובהם האי סרק. מנגנון זה מאפשר מתן סעד מיידי למתלונן בגין הפרה שנעשתה נגדו או פגיעה בזכויותיו. אופן הפעלת המנגנון: בעת ההפרה צועק המתלונן בעיני עדים את המשפט בשפה הצרפתית: "Haro, Haro, Haro! À mon aide mon Prince, on me fait tort!" (לעזרתי נסיך שלי! מעוולים נגדי!). קריאה זו צריכה להירשם במשרד הרשם (ה-Greffe) תוך 24 שעות; כל פעולות הממשל נגד אותו אדם צריכות להיפסק מידית עד לדיון בעניינו, ואותו דיון צריך להיקבע בהקדם האפשרי (בדומה לצו מניעה במשפט הישראלי). האירוע האחרון בו הופעל חוק זה היה ביוני 1970 כאשר אחד מתושבי האי קרא "קלמור" נגד הרשויות שרצו להקים גדר סביב גינתו. ספורט סרק משתתפת במשחקי חבר העמים. קישורים חיצוניים אתר האינטרנט הרשמי של סרק תיירות בסרק שרה ליאל, הקפיטליזם הגיע למשטר הפיאודלי האחרון בעולם, באתר הארץ, 12 בדצמבר 2008 הערות שוליים