מליה (אתר ארכאולוגי)

מליה (ביוונית: Μάλια) הוא אתר ארכאולוגי מינואי ומיקני, הממוקם בחוף הצפוני של כרתים באזור הרקליון. הוא נמצא כ-35 קילומטרים מזרחית לאתר העתיק של קנוסוס וכ-40 קילומטרים מזרחית לעיר המודרנית הרקליון. האתר שוכן כ-3 קילומטרים מזרחית ובפנים הארץ מהכפר המודרני של מליה . האתר היה מיושב מאמצע האלף ה-3 לפנה"ס ועד לסביבות שנת 1250 לפנה"ס. בתקופת המינואית המאוחרת I (1700–1470 לפנה"ס), שכן במקום הארמון המינואי השלישי בגודלו, שנהרס בסוף תקופת LM IB . הארמונות הנוספים נמצאים באיה טריאדה , קנוסוס, פאיסטוס, זקרוס וגורניה . האתר נחפר במשך למעלה ממאה שנה על ידי בית הספר הצרפתי באתונה, ונמצאו בו כתובות של הכתבים שטרם פוענחו, הירוגליפים כרתיים וכתב ליניארי א', וכן של הכתב המפוענח כתב ליניארי ב'. ב-2025 הוכרז הארמון אתר מורשת עולמית של אונסק"ו, חלק מאתר המורשת העולמי הסדרתי המרכזים הארמוניים המינואיים. היסטוריה הסימנים הראשונים להתיישבות במליה, בדמות כלי חרס, הופיעו בתקופה המינואית הקדומה IIA (אמצע האלף ה-3 לפנה"ס). המבנים הראשונים שתאריכם ידוע בוודאות נבנו בתקופה המינואית הקדומה IIB. עיירה זו הייתה בגודל צנוע ונהרסה בשריפה בסוף תקופת EM IIIB. לאחר תקופה של נטישה כמעט מוחלטת או מוחלטת, ההתיישבות חודשה באופן מינימלי בתקופה הארמונית הישנה, MM IA. עד תקופת MM IIB, העיירה גדלה ונבנה בה ארמון גדול מלבני בוץ. ממצאים ארכאולוגיים מאותה שכבת חפירה, כולל אובסידיאן אנטולי, מעידים על קיומו של סחר נרחב באותה תקופה. בסביבות שנת 1700 לפנה"ס, בסוף התקופה המינואית התיכונה, מספר אזורים בעיירה נהרסו. הארמון נבנה מחדש בתקופת LM IA, נהרס שוב בסוף תקופת LM IB (1450 לפנה"ס לערך) והעיירה ננטשה. בסביבות 1450 לפנה"ס הופיעו במליה המיקנים, יחד עם כתב ליניארי ב', והעיירה התחדשה. לאחר מכן היא נהרסה שוב בשריפה בסביבות 1370 לפנה"ס. היא נבנתה מחדש ושגשגה, אך נהרסה סופית בסביבות שנת 1250 לפנה"ס. בדיקה גאולוגית מצאה עדויות לצונמי בינוני, שייוחסו להתפרצות הר תירה. תיארוך פחמן-14 קבע טווח של 1744–1544 לפנה"ס ל"שכבה שלפני הצונמי" וטווח של 1509–1430 לפנה"ס ל"שכבה שלאחר האירוע". ארכאולוגיה האתר ממוקם כ-1,200 מטרים מקו החוף ובגובה של 20 מטרים מעל גובה פני הים. הוא מופרד מהים על ידי אזור ביצתי, שנראה כי שמר על אופיו זה מאז התקופה המינואית. במקום אין נמל. בין השנים 1919 ל-1922 האתר נחקר על ידי יוסף חזידאקיס, "האפורוס של מונומנטים עתיקים של כרתים", שהתמקד ב"מבנה כריסולאקוס", מבנה קבורה מונומנטלי ובית קברות מהתקופה הארמונית הישנה. השם "כריסולאקוס " (χρυσολάκκος) משמעותו "בור זהב" ביוונית, והוא ניתן למקום לאחר שתושבים מקומיים גילו בו עלים ופריטים מזהב במהלך עבודות חקלאיות במאה ה-19. הממצאים שהתגלו שם כללו את "תליון דבורי הדבש" (תליון מליה ). בשנת 1922, צוות מבית הספר הצרפתי באתונה, בראשות פרנאן שפוטייה, החל בחפירות במליה, והמשיך בהן עד 1936. העבודה התחדשה ב-1964 תחת אוליבר פלון ונמשכה עד 2012. משנת 2014, העבודה מתחדשת תחת מוד דבולדֶר, תוך התמקדות בפרסומים מדעיים ובשיקום. בשכבת LM IB נמצא שיבוץ עם תיאור של ספינקס מצרי, שנחשב לסגנון השושלת השמונה עשרה של מצרים. אזורי החפירה במליה כוללים את הארמון המינואי וכמה אזורים של העיירה הקדומה. הארמון – ארמון מתקופת ההתחדשות הארמונית, הבנוי מאבני גזית של אבן חול ולבני בוץ, נבנה על גבי שרידי הארמון מהתקופה הארמונית הישנה, שנהרס בתקופת MM IIB. הארמון החדש שילב כמה מהמבנים הקדומים. הארמון בנוי סביב שלוש חצרות - המרכזית, הצפונית והצפון-מערבית - וגודלו כ-80 מטרים (ממזרח למערב בערך) על 100 מטרים (מצפון לדרום בערך). העיירה – האזור הבולט ביותר הוא "רובע מו" (Quartier Mu), הידוע גם בשם "סדנת החותמות" (Atelier de Sceaux), השוכן כ-200 מטרים מצפון-מערב לארמון. הוא מתוארך לתקופת MM II וכולל את בניין A, בניין B וסדנאות-מגורים. במקום נמצאו שני מטמונים של כלי מתכת: מטמון A כלל מקדח מתכת, סכין-תער, מסור, גרזן-מקדד ושני גרזני אבן. מטמון B כלל גרזן דו-להבי, מקדד, מרצע, מקדח וכלי אבן. אזור עיירה נוסף הוא "רובע נו" (Quartier Nu), המתוארך לתקופת LM III, הממוקם מצפון לסדנת החותמות ומצפון-מערב לארמון. הוא מורכב משלושה אגפים סביב חצר וכלל שני שלבים אדריכליים. קיימים גם אזורים פחות מוכרים כמו "רובע דלתא" (Quartier Delta) ו"רובע פאי" (Quartier Pi). כריסולאקוס – מבנה בגודל 30 על 39 מטרים, הבנוי מאבני גזית וכולל חדרים קטנים רבים. תפקידו אינו ברור לחלוטין, אך הוא מכונה לעיתים קרובות נֶקרוֹפּוֹלִיס (בית קברות) בשל הממצאים שנמצאו בו. תאריכו שנוי במחלוקת, אך לרוב הוא מתוארך לתקופת MM IIB. ממצאים מרכזיים: תליון מליה – הממצא המפורסם ביותר. תליון הדבורים של מליה, שנחשב לאחד מסמלי האמנות המינואית. מזבח קרנוס – בחפירותיו של דמארן (Demargne), נמצא קרנוס, שהחוקרים משערים ששימש כ"שולחן נסך". יש לו שתי טבעות של מחזיקי כוסות: הטבעת החיצונית כללה 29 שקעים קטנים ושקע אחד גדול, בעוד שהטבעת הפנימית כללה 12 שקעים קטנים ושקע אחד גדול. רוב הממצאים ממליה מוצגים במוזיאון הארכאולוגי של הרקליון. אפיגרפיה רונדלים ולוחות כתב רונדלים (Roundels) הם דיסקיות חרס שנמצאו באתרים מינואיים ומשערים ששימשו כקבלות. כ-78% מהרונדלים מכילים חריטות, לרוב של תו אחד בודד מכתב ליניארי א'. במליה נמצאו חמישה רונדלים: אחד נשא 4 תווים בשתי שורות על צדו האחד, ו-2 תווים ומספרים על צדו השני. אחד אחר נשא תו אחד בלבד. שלושת הנותרים הכילו רק חותמות. בנוסף, נמצאו במליה שישה לוחות עם חריטות של כתב ליניארי א'. כתובות הירוגליפיות ומיקניות כתובות בהירוגליפים כרתיים נמצאו במליה ב"רובע מו" (MM IIB), ב"רובע נו" (MM IIIB) וב"Depothieroglyphique" (מחסן ההירוגליפים) בארמון. נמצא גם שבר ידית צנצנת עם שני תווים הירוגליפיים כרתיים. כמה כלי חרס מסוג "צנצנות ארכובה" עם חריטות של כתב ליניארי ב' נמצאו באתר, מתוכם ארבעה בשכבת LM IIIA2B המיקנית. מזבח האבן של מליה בשנות ה-30 של המאה ה-20, התגלה לוח אבן גיר כחולה ועליו גומה דמוית כוס נמצא על ידי תושב מקומי ליד מליה. הלוח נשא 16 כתובות שנראו כהירוגליפים כרתיים, ומהווה דוגמה נדירה מאוד לכתב הירוגליפי כרתי שנחרט על אבן (בניגוד לחרס או אבני חותם). הוא רשום כפריט מספר 328 ב-"Corpus Hieroglyphicarum Inscriptionum Cretae" (CHIC). תאריך הלוח אינו ידוע בוודאות, אך מקובל לשייך אותו לתקופה המינואית. גם שימושו אינו ברור, אך נהוג לשער כי שימש כמנחה או אבן מזבח. לקריאה נוספת קישורים חיצוניים ביאורים הערות שוליים