Pavlopétri

Pavlopétri (kreik. Παυλοπέτρι) on pronssikautisen kaupungin arkeologinen kohde Lakonian rannikolla Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Nykyisin Pavlopétrin rauniot sijaitsevat meren pohjassa, ja on maailman vanhin veden alle joutunut arkeologinen kohde. Rauniot ovat noin 3–4 metriä merenpinnan alapuolella Pavlopétrin ja Elafónisoksen saarten koillispuolella. Kaupungin hautausmaa on 2–3 metrin syvyydessä. Arkeologinen kohde on saanut nimensä Pavlopétrin saaresta, eikä asutuksen muinaisaikaista nimeä tunneta. Historia Arkeologisten tutkimusten perusteella on ehdotettu, että Pavlopétri olisi ollut asutettu ainakin vuosina 2800–1100 eaa. Arkeologien mukaan kaupunki perustettiin noin vuoden 2800 eaa. tienoilla. Tältä ajalta on säilynyt ehjinä pihamaita, teitä, rakennuksia ja hautakammioita. Mykeneläisellä kaudella eli myöhemmällä pronssikaudella kaupunki oli merikaupankeskus, ja paikalliset asukkaat kävivät kauppaa niin kaukana kuin lähelläkin sijainneiden paikkojen kanssa Välimerellä. Kaupungilla oli hyvin suojainen ja hiekkapohjainen lahti, joka soveltui hyvin pronssikautisten alusten rantautumiseen. Kaupunki mahdollisesti joutui merenpohjaan Santorínin tulivuoren purkauksen seurauksena noin vuonna 1500 eaa. Toinen mahdollinen ajankohta on vuoden 1000 eaa. tienoilla, jolloin kaupunki saattoi jäädä veden alle maanjäristyksen, merenpinnan tason muuttumisen tai tsunamin seurauksena. Nykyisin Pavlopétriä uhkaavat muun muassa veneiden ankkurit, matkamuistoja etsivät snorklaajat sekä meriorganismien kasvu. Merigeoarkeologi Nicholas Flemming brittiläisestä Southamptonin yliopistosta löysi Pavlopétrin vuonna 1967, ja seuraavana vuonna Flemmingin johtama ryhmä arkeologeja Cambridgen yliopistosta kartoitti Pavlopétrin alueen. Seuraavan kerran vasta 2000-vuosikymmenen lopulla arkeologi Jon Henderson brittiläisestä Nottinghamin yliopistosta kreikkalais-brittiläisine ryhmineen pääsi Kreikan hallituksen luvalla tutkimaan Pavlopétriä. Löydökset Flemmingin ryhmä löysi alueelta alun perin esimerkiksi obsidiaania, figuriineja ja keramiikkaa. Nämä löydöt on ajoitettu noin vuosille 2800–1180 eaa. eli varhais-, keski- ja myöhäishelladiselle kaudelle. Myöhemmissä tutkimuksissa on löytynyt 9 000 neliömetrin laajuinen alue, josta on löydetty rakennuksia ja keramiikkaa. Mykeneläisen kulttuurin ajalta noin vuosilta 1680–1180 eaa. ovat Pavlopétrin 37 kistahautaa, jotka on rakennettu laatikon muotoon kivistä. Kaikkiaan Pavlopétrin arkeologisella kohteella on kokoa kolme hehtaaria. Pavlopétrista tehtyjä löytöjä on esillä Neápoli Voiónin arkeologisessa museossa. Lähteet Aiheesta muualla The Pavlopetri Underwater Archaeology Project (englanniksi)