זומינתוס

זומינתוס (ביוונית: Ζόμινθος) הוא אתר ארכאולוגי מינואי, הממוקם במרכז כרתים שביוון, על המדרון הצפון-מזרחי של הר אידה . שרידים של זומינתוס מהתקופה המינואית המאוחרת התגלו בשנת 1982 ונחפרו באופן לא רציף מאז 1986. זומינתוס הוא אחד מששת הארמונות המינואיים של כרתים. ב-2025 הוכרז הארמון אתר מורשת עולמית של אונסק"ו, חלק מאתר המורשת העולמי הסדרתי המרכזים הארמוניים המינואיים. מיקום האתר הארכאולוגי זומינתוס שוכן בגובה של 1,187 מטרים מעל גובה פני הים, על רמת זומינתוס המיוערת קלות. הוא נמצא בין העיירה אנויה , כ-4.5 קילומטרים מצפון, לבין רמת נידה , כ-5.5 קילומטרים מדרום-מערב. הדרך המחברת בין אנויה לרמת נידה עוברת כ-80 מטרים מצפון-מזרח לאתר החפירות של זומינתוס. האתר עצמו ממוקם ליד מעיין איה מרינה ומוקף בגדר. בתקופות קדומות, הדרך הראשית מקנוסוס שבחוף הצפוני של כרתים אל מערת הפולחן של זאוס הכרתי, מערת פסיכרו , מערה מקודשת בתרבות המינואית, עברה דרך רמת זומינתוס. רמה זו, העשירה במים, שימשה אזור מרעה נרחב. תיאור השם זומינתוס, שהוא ממקור קדם-יווני, עורר את סקרנותו של הארכאולוג היווני יאניס סקלאראקיס , שהיה אז מנהל המוזיאון הארכאולוגי של הרקליון . התעניינותו בשם הביאה אותו לחפש את האתר בשנת 1982, ובסוף אוגוסט של אותה שנה הוא גילה אותו. חפירה מצומצמת התחילה בשנת 1983. בין 1986 ל-1990 נערכו חפירות נרחבות יותר תחת ניהולו של סקלאראקיס. לאחר הפסקה, החפירות חודשו בשנת 2005 ונמשכות עד היום. מאז מותו של יאניס סקלאראקיס באוקטובר 2010, מנהלת את החפירות אשתו, אפי ספואנה-סקלאראקי. לאחר שבשנות ה-80 נבדקו רק מספר חדרים במתחם המרכזי של האתר, החל משנת 2005, בחסות האגודה הארכאולוגית של אתונה, ובין השנים 2005 ל-2007 בשיתוף עם המכון לארכאולוגיה קלאסית של אוניברסיטת היידלברג, נחפרו יותר מ-55 חדרים בקומת הקרקע של המבנה המרכזי המונומנטלי. המבנה, שבנוי בכיוון מזרח-מערב, השתרע על שטח של כ-1,360 מ"ר והייתה לו לפחות קומה עליונה אחת עם רצפה של לוחות צפחה דקים, מה שמצביע על כך שהיו בו יותר מ-100 חדרים בסך הכל. מבנה זה, המכונה באופן מקובל "המבנה המרכזי" של זומינתוס, היה קטן יותר מהארמונות המינואיים של כרתים, אך גדול יותר מכל וילה מינואית ידועה. הוא היה חלק מיישוב שהשתרע על שטח של לפחות 3,000 מ"ר (0.4 הקטר), וכלל גם בית קברות. המבנה המרכזי של זומינתוס, עם חזיתו הא-סימטרית, הוא באורך של 54 מטרים ממזרח למערב וברוחב של 37 מטרים. הקירות המסיביים של המבנה, שנשתמרו לגובה של עד 3 מטרים, בנויים מאבן מקומית. בחזית הקיר החיצוני הצפוני, שגובהה 2.2 מטרים, ישנם שקעים המעידים על מיקומם של דלת ושני חלונות. מפתח כניסה זה, מוביל מסדרון באורך 11.55 מטרים ורוחב 1.35 מטרים, שמחלק את המבנה לשני אגפים. קירות המסדרון, שנטויים בשיפוע חד, מצביעים על כך שהמבנה נהרס כתוצאה מרעידת אדמה. כמו כן, על קירות הריסות המבנה ניתן לראות סימנים של שריפה. עיי חורבות הקומה העליונה הגיעו לגובה של עד 3 מטרים בתוך המתחם. מתחת לשכבת פני שטח דקה, נמצאו שכבות תרבותיות שלא הופרעו. נראה שההתיישבות בזומינתוס החלה במאה ה-19 לפנה"ס, ויישוב גדול יותר התקיים מתחילת המאה ה-17 לפנה"ס. מתחת למבנה המרכזי, שמתוארך למאה זו, נמצאו שרידים של מספר מבנים קדומים יותר. התיארוך מתבסס על ממצאי כלי חרס מתקופת ההתחדשות הארמונית בתקופה המינואית המאוחרת (LM IA). המבנה נהרס באותו שלב קרמי, בסביבות 1600 לפנה"ס. תיארוך זה מתאים ל"תיארוך הגבוה" של התרבות המינואית, הממקם את תקופת LM IA בשנים 1700–1580 לפנה"ס לערך. על קירות פנימיים רבים במבנה המרכזי נמצא טיח אבן גיר לבן ועדין, לעיתים עם שרידי צבע המעידים על קיומם של ציורי קיר. בחדרים נמצאו כלי אחסון גדולים (אמפורות), כלי קיבול קטנים רבים, שרידי עץ חרוכים, וכן שברי כלים רבים ועצמות בעלי חיים. בנוסף, התגלו גם צינורות מים, שייתכן שהיו חלק ממערכת ניקוז. באגף הצפון-מערבי של המבנה המרכזי של זומינתוס, שכן בית מלאכה לייצור כלי חרס. במקום נמצא אגן עיגולי ששימש לניקוי החרס לפני עיבודו. בבית המלאכה נחשפו יותר מ-150 כלי חרס שלמים, שהונחו על שני ספסלים צרים לאורך הקירות הצפוני והדרומי. הכלים, שתוארכו לשלב בוגר של תקופת LM IA, נראה שנוצרו זמן קצר לפני שהמבנה נהרס. העובדה שהמבנה לא נבנה מחדש, אלא ננטש, היא ראיה לכך שהתרבות המינואית כולה נפגעה קשות מאסון טבע גדול במהלך שלב LM IA. במילויים הקרסטיים באזור נמצאו כמויות ניכרות של טפרה, אשר הרכבן הגאוכימי והמינרלי מאפשר לייחס אותן להתפרצות הגעשית באי הקיקלאדי תירה. ממצא זה מרמז כי אפר געשי ירד גם באזורים ההרריים של כרתים. חוקרים מתארכים את ההתפרצות המינואית של תירה לתקופה שבין 1627 ל-1600 לפנה"ס. האתר של זומינתוס ממוקם בגובה יוצא דופן של 1,187 מטרים מעל גובה פני הים, מעל 400 מטרים יותר מהיישוב הנוכחי בכרתים, הנמצא בגובה 740 מטרים באנויה. אפילו אתרי הפולחן והמקלטים המינואיים בהרים, כמו קארפי , הגיעו לגובה של 1,100 מטרים בלבד. בחורפים הקרים והמושלגים ברמת זומינתוס, הטמפרטורות יורדות לעיתים מתחת לאפס עד לתחילת אפריל. הבנייה המורכבת והגודל של המבנה המרכזי בזומינתוס, כמו גם קיומו של בית מלאכה לייצור כלי חרס ושרידי יישוב מסביב למבנה, מרמזים על יישוב קבע. עם זאת, ייתכן שהאקלים בתקופה המינואית היה מתון יותר, אם כי עובדה זו מנוגדת לכך שלא נמצאו מבנים מינואיים גדולים אחרים בסגנון זה בגבהים דומים. רמת זומינתוס התאימה, ועדיין מתאימה, לגידול צאן בחודשי הקיץ. המדרונות הנוחים, אספקת המים המספקת והקיץ המתון תורמים ליצירת קרקע טובה למרעה נרחב. ההכנסה החשובה ביותר באזור בעבר, וכיום, היא גידול הצאן, שהיה חשוב במיוחד לייצור צמר. זומינתוס הייתה חלק מרשת של כ-50 אחוזות שמוקמו בנקודות בעלות חשיבות כלכלית או אסטרטגית בכרתים. סביר להניח שהן היו חלק ממערכת מנהלית ריכוזית עם ארמון אחד או יותר ששלט בכלכלת האי ואבטח את נתיבי התחבורה. החפירות לא חשפו באיזו מידה מיקומו של האתר בדרך למערת פסיכרו , כריתת עצים, או איסוף שלג וקרח לאספקה לאזורי השפלה, שיחקו תפקיד בזומינתוס. תוצאות החפירות תועדו במידה רבה על ידי מגלה האתר ומנהל החפירות יאניס סקלאראקיס, דיאמנטיס פנאיוטופולוס מאוניברסיטת היידלברג, ואפי ספואנה-סקלאראקי, מנהלת החפירות הנוכחית. גלריה קישורים חיצוניים ביאורים הערות שוליים