אגם ווליסמני

אגם ווּליסמני (ביוונית: Λίμνη Βουλισμένη; באנגלית: Lake Voulismeni) הוא אגם מים מתוקים קטן, שמאוחר יותר חובר לים, הממוקם במרכז העיירה אגיוס ניקולאוס באי היווני כרתים. יש לו צורה עגולה בקוטר של 137 מטר ועומק של 48.8 מטר. המקומיים מכנים אותו פשוט "האגם". האגם מחובר לנמל העיירה באמצעות תעלה שחפרו חיילי הצבא הצרפתי בשנת 1907. ניתן לראות נוף פנורמי של האגם מפארק קטן הנמצא מעליו. גאולוגיה הסלעים באגם הם ברקציית גיר, תוצאה של מפולות תת-ימיות שקרסו מההרים מצפון-מערב לעיירה. האגם עצמו אינו במקורו געשי. הוא נוצר כבולען עמוק בצורת משפך, שנוצר מקריסת מערה עתיקה על העתק גאולוגי. קריסה זו גרמה למים למלא את הבולען, אשר במקור ניזון מנחל מים מתוקים תת-קרקעי, שכיום מחובר לים באמצעות תעלה מעשה ידי אדם. העתק נורמלי החוצה את העיר בכיוון צפון-צפון-מזרח עד דרום-דרום-מערב בערך, עובר ישירות דרך הצד הצפון-מערבי של האגם. הצוק באגם הוא המדרון הבלוי של מישור העתק זה. במקומות אחרים בעיר, השבר נקבר מאוחר יותר על ידי מפולות תת-ימיות. נחל תת-קרקעי שנחתך על ידי העתק זה, יצר בתהליך קארסטי בולען תמיסה ומערה קטנה לאחר היעלמות הים שמעליו במהלך האירוע המסיני. לאחר כמה מאות אלפי שנים בלבד, המערה הקטנה, שהתמוססה מתוך הברקציה הלא יציבה והחלשה מבחינה מבנית, קרסה ויצרה בור עמוק. הברקציה בראש הבור שקעה לתוכו ויצרה בולען עמוק בצורת משפך, אשר לאחר מכן התמלא במים מתוקים על ידי המעיין שעדיין זרם. היווצרות הים התיכון במהלך המבול הזנקלי, הותירה אגם מים מתוקים עמוק, הניזון ממעיין, שעלה על גדותיו. בשנת 1852 סקר קפטן תומאס ספראט את מזרח כרתים מטעם הצי המלכותי ותיעד את האגם כבריכה עגולה קטנה של מים מליחים ובעלת נחל קטן הנפתח ממנה אל הים, עדות ברורה לכך שהמעיין עדיין זרם באותה תקופה. הוא גם מדד את עומק האגם כ-64 מטר וזהו נתון המשמש כמעט בכל הפרסומים והכתבים על האגם כיום. בספטמבר 2000 ערכה המחלקה לגאולוגיה של אוניברסיטת אתונה סקר תת-ימי מפורט של האגם, ומצאה שעומקו המרבי הוא 48.8 מטר בלבד. ב-12 באוקטובר 1856 התרחשה רעידת אדמה גדולה בים מול כרתים, שמוקדה היה במרחק של 40 ק"מ בלבד מהאגם. אף על פי שעוצמתה לא תועדה, היא נרשמה כדרגה XI בסולם מרקלי המתוקן, דרגה אחת נמוכה יותר מהמקסימום האפשרי. המגניטודה המשוערת של הרעידה הייתה בין 7.7 ל-8.3 . רעידת אדמה זו הייתה ככל הנראה אחראית לחסימת או להסטת מעיין המים המתוקים, מה שהוביל לקיפאון מאוחר יותר של האגם ולקריסת הפינה המערבית של האגם, מה שהפחית את עומק האגם מ-64 מטרים שנמדדו על ידי תומאס ספראט ל-48.8 מטרים כיום. לאחר שהמעיין הפסיק לזרום, האגם עמד במהרה. הוא נודע מקומית בשם ורומולימני; "האגם המסריח". הפתרון המתבקש היה לחפור תעלה אל הים הסמוך כדי לאפשר למי הים הצפופים יותר לשטוף את המים המתוקים העומדים ולהסיר את מקור הריח. התעלה הראשונה שחיברה את האגם לים נחפרה על ידי קוסטאס אדוסידס פאשה, המושל העות'מאני באותה תקופה, בין השנים 1867 ו-1871. תעלה זו נחפרה והורחבה מספר פעמים בין השנים 1883 ו-1890, ונבנה גשר עץ פשוט להולכי רגל. התעלה הרחבה יותר שאנו רואים כיום נבנתה על ידי הצבא הצרפתי בין השנים 1905 ו-1907. גשר הולכי רגל הניתן להרמה, איפשר לסירות לעבור ולהטעין ולפרוק אותן בביטחון היחסי של האגם. גשר הכביש המודרני מבטון נפתח בשנת 1954. מיתולוגיה על פי האגדה, האלה אתנה רחצה בו. בכל שנה בחצות, לקראת חג הפסחא הנוצרי האורתודוקסי, רוב תושבי העיר מתאספים סביב האגם כדי לחגוג עם זיקוקים וזיקוקים שנזרקים על ידי המשתתפים באירוע. קישורים חיצוניים הערות שוליים