פאיסטוס

פאיסטוס (ביוונית: Φαιστός) הוא אתר ארכאולוגי מתקופת הברונזה, הממוקם ביישוב המודרני פאיסטוס שבדרום-מרכז כרתים שביוון. האתר מפורסם בזכות שרידי ארמון מינואי והעיירה סביבו. ב-2025 הוכרז הארמון אתר מורשת עולמית של אונסק"ו, חלק מאתר המורשת העולמי הסדרתי המרכזים הארמוניים המינואיים. פאיסטוס העתיקה שכנה כ-5.6 ק"מ מזרחית מחוף הים התיכון וכ-62 ק"מ דרומית להרקליון. פאיסטוס הייתה אחת הערים הגדולות בכרתים המינואית. השם פאיסטוס שרד מהתייחסויות יווניות עתיקות לעיר בכרתים בעלת שם זהה, שנמצאה בסמוך לחורבות הנוכחיות. היסטוריה תקופת הברונזה פאיסטוס יושבה לראשונה בסביבות 3600 לפנה"ס, מעט מאוחר יותר מאתרים קדומים אחרים כמו קנוסוס. במהלך התקופה המינואית הקדומה, עברו גבעות האתר תהליך של הקמת טרסות ונבנו עליהן מבנים מונומנטליים. בדומה לערים מינואיות גדולות אחרות, נבנה במקום ארמון באזור ששימש קודם לכן לסעודות קהילתיות. הארמון נבנה על גבעה במזרח, ואילו במערב נבנה אקרופוליס. הארמון הראשון הוקם בתקופת MM IB , בסביבות שנת 2000 לפנה"ס. הארמון הראשוני נהרס ונבנה מחדש שלוש פעמים בטווח זמן של כשלוש מאות שנה. בשל תהליכי הבנייה מחדש, היסטוריית הארמון מחולקת לשלושה שלבי בנייה. הארמון נהרס בסביבות שנת 1400 לפנה"ס ולא נבנה שוב. ייתכן שהרס זה נגרם על ידי רעידת אדמה גדולה. פאיסטוס הייתה מקושרת ליישובים אחרים, בעיקר איה טריאדה וגורטין. באיה טריאדה קיים ארמון קטן יותר, שאולי היה קשור לשליטי פאיסטוס כסוג של ארמון נופש. הנמל של איה טריאדה וקרבתה היחסית לפאיסטוס אפשרו סחר למרחקים ארוכים ופעילות כלכלית ופוליטית משותפת. פאיסטוס הייתה אחת משלוש הערים הגדולות ביותר של כרתים המינואית, לצד קנוסוס ומליה. מערכת דרכים חיברה בין הערים, ונראה שהדרך מפאיסטוס לקנוסוס הייתה הבולטת ביותר. דבר זה מצביע על כך שהמסחר והתעבורה בין שתי הערים היו חשובים, ושפאיסטוס הייתה שותפת סחר יקרת ערך. באתר פאיסטוס נחשפו מספר ממצאים עם כתובות בכתב ליניארי א'. שם האתר מופיע גם בטקסטים מפוענחים חלקית בכתב ליניארי א', ואולי דומה לכינוי המיקני "פא-י-טו" שנכתב על גבי 62 לוחות בכתב ליניארי ב' שנמצאו בקנוסוס. כמו כן התגלו בפאיסטוס מספר בורות עגולים מרופדים באבן, שחוקרים כינו אותם "קולורס" על שם מאפה כרתי עגול. ה"קולורס" פורשו באופן שונה כמחסני תבואה, בורות מים, או עציצים לעצים מקודשים. כלי חרס התגלו בפאיסטוס מהתקופות המינואית התיכונה והמאוחרת. הכלים מתקופת הברונזה כוללות כלי מזיגה בעל פיית גשר, כוסות קליפת ביצה, צנצנות גבוהות ופיטס (כדים גדולים). בתוך כלי אחסון בפאיסטוס נמצאו חרצני ענבים, המעידים על ייצור יין באתר. התקופה הקלאסית והרומית האתר אוכלס מחדש בתקופת המעבר ביוון (המאה ה-8 לפנה"ס). לפאיסטוס היה מטבע משלה, הסטטר, והיא גם יצרה ברית עם ערים כרתיות אוטונומיות נוספות ועם מלך פרגמון, אאומנס השני. בסביבות סוף המאה ה-3 לפנה"ס, פאיסטוס נהרסה על ידי תושבי גורטין ומאז אינה קיימת בהיסטוריה של כרתים. בעיר סגדו לאפרודיטה סקוטיה ולאלה לטו, שנקראה גם פיטיה. אפימנידס, החכם שהוזמן על ידי האתונאים לטהר את העיר לאחר פרשת קילון במאה ה-6 לפנה"ס, היה כרתי שאולי היה צאצא של תושבי פאיסטוס. הארמון פאיסטוס הייתה משכן לאחד מהמבנים המכונים בדרך כלל "ארמון מינואי". אף על פי שמבנה הארמונות המינואיים שונה מארמונות אמיתיים והוכח כי שימשו למטרות רבות יותר, השם נשמר. מבנים אלה הם מורכבים ורב-שימושיים. נראה כי לארמון בפאיסטוס היו מטרות דתיות ופוליטיות, לצד אזורים ששימשו לאחסון, למגורים, וכן כללו תיאטרון. הארמון המינואי בפאיסטוס נהרס ונבנה מחדש מספר פעמים. הארמון הקדום שימש כבסיס לבנייה מחדש. הארמונות החדשים שהוקמו היו מוסטים מעט מזרחה ביחס לארמון המקורי. הארמונות החדשים היו גדולים יותר, נבנו על פני מספר מפלסים אנכיים, והיו מחוברים באמצעות אולמות ומדרגות. גודלו של הארמון היה בערך שני שלישים מגודלו של הארמון בקנוסוס. המפלס הראשון הכיל את אזור התיאטרון וכמה מקדשים. התיאטרון היה גדול יותר מזה שבקנוסוס. המפלס השני כלל חדרי משרתים ואורחים וכן את אגף האספקה. מעל מפלס זה היו חדרי המגורים המלכותיים העיקריים. המפלס הרביעי והאחרון הורכב מ"אולם המדינה" ומרפסות המשקיפות על הארמון ועל סביבתו. מפלסי אזור התיאטרון, יחד עם שני גרמי מדרגות, אפשרו גישה לאולם הראשי של הפרופילאה דרך דלתות גדולות. שער כפול הוביל ישירות אל החצר המרכזית דרך רחוב רחב. הרצפות והקירות של החדרים הפנימיים היו מעוטרים בלוחות של אבן חול וגבס לבן. הקומות העליונות של האגף המערבי הכילו חדרי טקסים מרווחים. הכניסה מהחצר המרכזית הובילה אל חדרי המגורים המלכותיים באגף הצפוני של הארמון, עם נוף לפסגות הר פסילוריטיס (הר אידה). החדרים נבנו מאלבסטר וחומרים אחרים. חדרי הנסיכים היו קטנים ופחות מפוארים מחדרי המגורים המלכותיים. בארמון נמצא מקדש לאלה ריאה. המקדש ממוקם באגף הדרומי של הארמון. מקדש זה היה קשור לטקס האקדיסיה , פולחן דתי שבוצע בפאיסטוס. המקדש נבנה לאחר תקופת המעבר ביוון. חפירות פאיסטוס אותרה בשנת 1853 על ידי תומאס אייבל ברימאג' ספראט , רב חובל שסקר אתרים ברחבי הים התיכון. ספראט קבע את מיקום פאיסטוס על גבעה שנודעה אז בשם קאסטרי ("מבצר קטן"), תוך שימוש במיקומים של גורטין, מאטלה והחוף. כפר שכלל 16 בתים היה קיים אז על הרכס, אך שרידי חומות הביצורים העידו כי עיר עתיקה שכנה שם. בשנת 1894 חשף הארכאולוג האיטלקי אנטוניו טרמלי כלי חרס בפאיסטוס עבור הארכאולוג האיטלקי פדריקו הלבהר . כמו כן, נמצאו אבני חותם וחותמות גליל. בין השנים 1900 ל-1904 חפרו פדריקו הלבהר ותלמידו לואיג'י פרנייר בפאיסטוס. עבודות חפירה בוצעו לסירוגין בפאיסטוס עד 1908, במקביל לחפירות של הלבהר ופרנייר באתר המינואי איה טריאדה, הממוקם במרחק של כ-3 קילומטרים משם. בין השנים 1909 ל-1922 חפר אנטוניו מינטו בגבעת כריסטוס אפנדי, ובעיקר את חומות הביצורים שם. בין השנים 1950 ל-1966 פעל בפאיסטוס צוות מבית הספר האיטלקי לארכאולוגיה באתונה בראשות הארכאולוג היהודי-איטלקי דורו לוי . בין השנים 2000 ל-2004, המאמץ הובל על ידי וינצ'נצו לה רוזה . החל משנת 2007, "פרויקט פאיסטוס" (Progetto festos), בראשות פאוסטו לונגו, פועל באתר בחסות בית הספר הארכאולוגי האיטלקי באתונה, ומבצע בעיקר סקרים, עבודות שיקום וחפירות ממוקדות. פריטים עם כתובות עד היום, נמצאו בפאיסטוס 61 פריטים עם כתובות בכתב ליניארי א' (26 לוחות ו-35 מסמכים חתומים). כמו כן, נמצאו 12 חותמות גליליות (9 מהם עם חריטות של תווים מכתב ליניארי א') ואלפי חותמות. בשנת 1908, התגלתה דיסקית פאיסטוס בחדר מרתף (חדר 101), יחד עם לוח כתב ליניארי א', בצד הצפוני של הארמון במפלס MM IIIb. הדיסקית נמצאה עם כלי חרס שונים המתוארכים ל-1800 לפנה"ס, בערך בתקופה שבה ייתכן שהארמון עבר בנייה מחדש. מציאת ממצאים ממצאים ארכאולוגיים בפאיסטוס היא משימה קשה כיוון שהמינואים ניקו את חורבות הארמון המקורי באופן יסודי לפני תחילת הבנייה מחדש. עובדה זו הותירה מעט מאוד שרידים ארכאולוגיים שניתן למצוא בארמון. בתי קברות וקבורה קברי שליטי פאיסטוס נמצאו בבית קברות בסמוך לשרידי הארמון. מדרום-מערב לפאיסטוס התגלו קברי תולוס , ומצפון-מערב נמצאו בתי קברות. פריטים מסוימים שנמצאו בקברים בפאיסטוס זוהו כשרידי שריון ברונזה. במקור, קברים נבנו לשימוש קהילתי, אך לאחר שנת 400 לפנה"ס, השימוש בקברי קבוצות קטנות ומשפחות הפך לנוהג נפוץ. מודל חרס שנמצא באחד הקברים הגדולים מתאר זוגות ניצבים ליד מזבחות עם מנחות. פרטי המודל דומים לאלה המופיעים על גבי סרקופג איה טריאדה . כלי חרס בפאיסטוס נמצאו כלי חרס, כולל פריטים מרובי צבעים ופריטים עם הטבעות שחיקו עבודת מתכת. חיקוי זה התבטא בעיצוב כלי חרס דקים במיוחד, שדמו ל"קליפת ביצה". כלי חרס אלה גם חיקו את צורותיהם של פריטי מתכת. רבים מכלי החרס הכילו חריצים או הטבעות. שכפול מטלורגי זה נמצא בעיקר באגרטלים קטנים ובכוסות. איכות כלי החרס המינואיים השתנתה בסביבות שנת 1800 לפנה"ס, וצבעים מבריקים ובוהקים הוחלפו בצבעים עמומים יותר. בספרות ובמיתוס אזכורים לפאיסטוס בספרות היוונית העתיקה נדירים למדי. הומרוס מזכיר את פאיסטוס באיליאדה כעיר "מיושבת היטב", והאפוסים ההומריים מציינים את השתתפותה במלחמת טרויה. ההיסטוריון דיודורוס סיקולוס מציין כי פאיסטוס, יחד עם קנוסוס וקידוניה, הן שלוש הערים שייסד המלך מינוס בכרתים. לעומת זאת, פאוסניאס וסטפנוס מביזנטיון מציינים כי מייסד העיר היה פאסטוס, בנו של הרקולס או רופלוס. העיר פאיסטוס מקושרת גם לרדמנתיס, המלך המיתולוגי של כרתים. גלריה לקריאה נוספת קישורים חיצוניים פאיסטוס, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) ביאורים הערות שוליים