Athena Alea-tempelet

Athena Alea-tempelet var en helligdom i Tegea i antikkens Hellas, dedikert til gudinnen Athene under epiteten Alea; en synkronisering mellom den olympiske gudinnen Athene og den lokale arkadiske gudinnen Alea. Det var et meget viktig tempel og spilte en avgjørende rolle for identiteten til teganerne. Det fungerte som et sentralt punkt for et betydelig område allerede fra det tiende århundre f.Kr. og har påvist kontakt med flere nærliggende regioner som Argolid og Laconia fra en tidlig tid. Historie Ifølge den greske reiseskribenten og geografen Pausanias ble templet sagt å ha blitt bygget av den lokale helten Aleus, sønn av Apheidas. Navnet på denne helten er etymologisk forbundet med gudinnen Alea, og kan være en senere genealogisk forklaring på opprinnelsen til tempelet. Dette ville da indikere at tradisjonene til den lokale gudinnen på Pausanias tid nesten var glemt, og en ny heroisk karakter hadde blitt oppfunnet for å fylle hennes plass. Det første tempelet på stedet går sannsynligvis tilbake til den tidlige arkaiske perioden i gresk historie; minnet om dette templet overlevde og er inkludert i Pausanias' beretning om Tegea. Ifølge Herodot hang det på hans tid kjettinger rundt templet; kjettingene var kommet dit i forbindelse med et mislykket spartansk angrep på Tegea i det sjette århundre. Pausanias sier at dette templet brant ned i 394 f.Kr., og et annet tempel ble bygget av den berømte parianske arkitekten Skopas. Pausanias forteller også at dette templet var blant de vakreste i Peloponnes.. Tempelet til Athene Alea i Tegea var et gammelt og æret asyl, og antikke kilder nevner flere individer som søkte tilflukt i helligdommen. Pausanias forteller at blant de mest berømte menneskene som søkte asyl i templet var Chryseis, spartaneren Leotychides og den spartanske generalen Pausanias. Interiør og utsiden av templet Det gjenoppbygde templet var av dorisk still ble sagt å overstige alle andre templer i størrelse og prakt på Peloponnes halvøyen. Det var omgitt av tre rekker av søyler av forskjellige ordener. Pausanias' beskrivelse av dette templet sier at den første raden av søyler var av dorisk orden doriske orden, den neste var av korintisk orden korintisk orden, og den ytre raden av søyler var av jonisk orden. Han går videre til å nevne ikonografiske representasjoner av jakten på det kalydonske villsvin og og den lokale helten Telephos' kamp mot Akilles på Kaykossleten. Kultstatuen av Athene var laget av ble beskrevet som "... laget i hele elfenben av Endoeus. De som har ansvaret for nysgjerrigheten sier at en av svinets tenner var brukket av, og den gjenværende ble flyttet til keiserens hager, i en helligdom til Dionysos, og er omtrent fem meter lang". Kultstatuen ble senere tatt til Roma av Augustus for å dekorere Forum Augustus. Kombinasjonen av myter i ikonografien på utsiden av templet er interessant, og inneholder myter både av lokal tegeansk og panhellensk betydning; et eksempel på en panhellensk myte i ikonografien er for eksempel representasjonen av den kalydonske villsvinjakten på østsiden av templet. Denne myten er forbundet med Tegea gjennom rollen til den arkadiske heltinnen Atalanta og andre teganske helter som er nevnt av Pausanias. Atalantas rolle rolle talte til et panhellenisk publikum. Ifølge Pausanias ble villsvinets tenner plassert inn i templet og var der inntil Augustus fjernet dem, mens dyrets forfalte pels forble i helligdommen. Scenen med den lokale helten Telephos som kjempet mot Akilles knyttet tegeanerne til større og mer berømte myter, Telephos var sønn av Herakles og Auge, den første prestinnen til Athena Alea i mytiske beretninger. Et mannlig hode med en løveskinnskappe funnet her kan være forbundet med Telephos, og dermed sette ham på nivå med denne modige helten fra Trojanerkrigen. Også interiøret av templet ble beskrevet av Pausanias, som refererer til en kombinasjon av myter av lokal betydning. Han begynner med å nevne figuren av Athene i Tegea i hans dager, som han sier var fra distriktet til Manthurerene; blant dem var hun kjent som Hippia («hestegudinnen»). Manthoureanerne hevdet at gudinnen drev sin vogn og sine hester mot Enkelados under slaget mellom gudene og gigantene. Pausanias hevder videre at denne gudinnen ble kjent som Alea blant grekerne. Tilbedelse og ikoner i templet Ved siden av kultstatuen av Athene stod to andre statuer av guder: på den ene siden sto det en statue av Asklepios som var guden for medisin, og på den andre siden sto det en statue av Hygiea, gudinnen for helse og renhet. De to statuene var laget av Skopas av Paros. Pausanias sier at, ifølge lokal tradisjon, var alteret til Athena Alea laget av den mytiske helten Melampus, sønn av Amythaonn. på alteret var det på en side representasjoner av Rhea og den lokale nymfen Oinoe, som var sykepleieren til Zeus og mor til Pan i tegeanske tradisjoner. På den andre siden var fire mytiske karakterer Glauke, Neda, Theisoa og Anthrakia; en annen side inkluderte Ide, Hagno, Alkinoe og Phrixa. Til slutt var det ikonografiske representasjoner av Musene og Mnemosyne, minnets gudinne. I tillegg til kultbilder, var det flere representasjoner av viktige lokale heroiske karakterer som Telephos og Atalanta, men også skjoldet til Marpessa, som samlet kvinnene i Tegea for å forsvare byen mot spartanerne, noe som førte til grunnleggelsen av kulten til Gynaecothoenas i Tegea. Det var to festivaler feiret på helligdommen: Aleaia, til ære for Alea, og Halotia, som feiret en seier over spartanerne. Pausanias sier også at presten i Athena Alea-templet i Tegea var en gutt som bare holdt stillingen til han nådde puberteten. Utgravninger Templet har en lang historie med arkeologisk utforskning, som går tilbake til 1806 da den irske maleren og forfatteren Edward Dodwell fant templet ved hjelp av Pausanias' verk. Selv om templet ble anerkjent på denne tiden, skulle det ta flere tiår før de første utgravningene av stedet begynte, og det var først på 1870-tallet at utgravningene begynte; de første utgravingene ble gjort av et tysk team, og resultatene deres deres ble publisert i Mitteilungen des Archäologisches Institutes i Athen i 1880. Etter tyskerne ble stedet tatt over av franske arkeologer som ledet noen utgravninger i begynnelsen av 1900-tallet. Greske arkeologer drev feltarbeid på stedet i 1908 og i 1976-1977. Siden 1990-tallet har helligdommen vært under kontroll av det norske instituttet i Athen, etter at den norske arkeologen Erik Østby oppdaget rester av den arkaiske helligdommen, som tidligere hadde blitt foreslått å være en tidlig kristen eller bysantinsk kirke i de franske utgivelsene om helligdommen. Siden da har norske team ledet utgravninger på helligdommen, med den siste utgravningen ferdig i 2004, samt på et større område i den gamle byen Tegea. Referanser Litteratur Mostratos, G. (2019) "The Manipulation of Panhellenic and Local Myth in the Pedimental Compositions of the Century Pelonnesian Temples", i E. Koulakiotis og C. Dunn. (ed.) Political Religions in the Greco-Roman World: Discourses, Practices, and Images, Cambridge Scholars Publishing: Newcastle, 225-263.