נמל מובארכ אל-כביר

נמל מובארכ אל כביר (בערבית: ميناء مبارك الكبير) הוא נמל מכולות בבנייה באי בוביאן, כווית, במימי ח'ור עבדאללה . הבנייה אמורה להסתיים בשנת 2026. הנמל הוא חלק משמעותי מחזון כווית 2035 . וכן חלק מיוזמת "החגורה והדרך" של סין והוא חלק מהשלב הראשון של פרויקט עיר המשי . ועם השלמתו המלאה, הנמל צפוי לכלול עשרות מקומות עגינה וקיבולת תפעולית של מיליוני מכולות בשנה (TEU). אטימולוגיה הנמל נקרא מובארכ אל-כביר (مبارك الكبير; תרגום: "מובארכ הגדול"), על שמו של השייח' מובארכ בן סבאח א-סבאח, שזה היה כינויו. הוא שלט בכווית בין השנים 1896–1915 ונחשב למייסד כווית המודרנית. מיקום וגאוגרפיה הנמל ממוקם בקצה הדרום-מזרחי של האי בוביאן, האי הגדול ביותר בריבונות כווית, השוכן סמוך לשפך שט אל-ערב. מיקומו נבחר בשל היותו במים עמוקים יחסית, המאפשר עגינה של ספינות משא גדולות. הנמל שוכן בסמוך לערוץ המים ח'ור עבדאללה, נתיב שיט אסטרטגי המשותף לכווית ולעיראק, נתיב המוביל אל הנמלים העיראקיים בצרה ואום קסר . היסטוריה ופיתוח הפרויקט התוכניות להקמת הנמל גובשו במסגרת הרצון של ממשלת כווית לגוון את מקורות הכנסתה, הנשענים בעיקר על תעשיית הנפט, ולפתח את האיים השוממים שבצפון המדינה. לאחר התכנון, החלו העבודות, בשנת 2011, וכללו בניית קיר מעגנה, ייבוש שטחי ים, חפירת ערוץ שיט בעומק המאפשר מעבר אוניות גדולות, והקמת גשר רכבת וכביש המקשר את האי בוביאן ליבשה הכוויתית. הגשר נחנך בשנת 2019. הפרויקט תוכנן להתבצע במספר שלבים, בעלות כוללת שהוערכה במיליארדי דולרים, אך הוא סבל מעיכובים ממושכים בלוחות הזמנים בשל תנודות במחירי הנפט, משברים פוליטיים פנימיים בכווית, השפעות מגפת הקורונה ומחלוקות דיפלומטיות עם עיראק השכנה. כחלק מפיתוח הנמל יוקמו באי בוביאן תחנות כוח ותחנות משנה. (תחנת כוח בהספק של 5,000 מגה-וואט כבר נבנתה בסוביה ). כבישים המחבר את השלב הראשון של נמל מובארכ אל כביר לרשת הכבישים הקיימת באי בוביאן. במרץ 2021 הוכרז כי כווית ופקיסטן יפתחו קשרים בין נמל גוואדר לנמל מובארכ אל-כביר. באפריל 2021 הושלם השלב הראשון של הנמל עם 4 מקומות עגינה. המעורבות הסינית לרפובליקה העממית של סין תפקיד מרכזי בתכנון, במימון ובפיתוח הלוגיסטי של הנמל והאי בוביאן, כחלק משילוב הפרויקט עם יוזמת "החגורה והדרך". בשנת 2018 חתמו כווית וסין על מזכר הבנות לשילוב "חזון כווית 2035" ובמסגרת זו הוסכם על שיתוף פעולה בפיתוח "עיר המשי" והאיים שבצפון כווית. נמל מובארכ אל-כביר משמש העוגן הימי של מיזם זה. לאורך השנים 2019–2024 ביקרו בכווית משלחות טכניות וממשלתיות מסין, ובכללן נציגים של תאגיד הבנייה הממשלתי הסיני (China State Construction Engineering Corporation – CSCEC) וחברות נמלים בין-לאומיות, במטרה לבחון את ניהול הנמל והשלמת התשתיות העורפיות שלו. עבור סין, הנמל מהווה נקודת גישה אסטרטגית לשווקים של עיראק, איראן וחצי האי ערב. הפולמוס המדיני והשפעות אזוריות הקמת נמל מובארכ אל-כביר עוררה מתח מדיני ודיפלומטי ממושך בין כווית לעיראק. מלכתחילה, טענו גורמים רשמיים וכלכליים בעיראק כי מיקומו של הנמל קרוב לגבול כווית–עיראק, בכניסה לערוץ ח'ור עבדאללה עלול להגביל את חופש השיט של ספינות המובילות סחורות לנמלים העיראקיים, להצר את הגישה הימית המצומצמת ממילא של עיראק למפרץ, ולפגוע בכדאיות הכלכלית של נמל גרנד פאו שנבנה במקביל בעיראק, כ-18 קילומטרים בקוו אווירי מצפון מזרח לנמל מובארכ אל-כביר. ממשלת כווית דחתה את הטענות הרשמיות והבהירה כי הנמל נבנה בשטחה הריבוני בהתאם להחלטה 833 של מועצת הביטחון של האו"ם משנת 1993 שקבעה את הגבולות בין המדינות לאחר מלחמת המפרץ. כווית התחייבה שהפרויקט לא יפגע בתנועת השיט הבין-לאומית בערוץ. בספטמבר 2011, הודיע שר החוץ העיראקי כי נפתרה המחלוקת וב-2012 חתמו המדינות על הסכם להסדרת השיט בח'ור עבדאללה. עם זאת, באוגוסט 2019, שלחה עיראק מכתב מחאה לאומות המאוחדות נגד כווית והאשימה אותה בביצוע שינויים גאוגרפיים בגבולה הימי ובנוסף, בספטמבר 2023 פסל בית המשפט הפדרלי העליון של עיראק את חוקיות אשרור ההסכם, צעד שהוביל למחאות דיפלומטיות מצד כווית ומדינות מועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ. מצב הנמל ב־2026 חלקו הקיים של הנמל מנוהל על יד החברה סינית CSCEC, המשך בניית הנמל מתעכבת. הסכסוך בין כוויית לעיראק מתנהל בדרכים דיפלומטיות. ביאורים הערות שוליים