Parainen

Parainen (ruots. Pargas; vuosina 2009–2011 Länsi-Turunmaa, ruots. Väståboland) on Suomen kaupunki, joka sijaitsee Varsinais-Suomen maakunnassa Turun saaristossa. Parainen on tunnettu kaivosteollisuudesta sekä suuresta saaristosta. Parainen on Kaskisten lisäksi Suomen ainoa kokonaan veden ympäröimä kaupunki. Sitä kutsutaankin usein saariston pääkaupungiksi. Parainen on yksi Suomen suurimmista mökkikunnista. Vuoden 2009 alussa kesämökkien luvuksi ilmoitettiin 8 300 kappaletta. Paraisten asukasluku on 14 712 asukasta, joista noin 53,5 prosenttia on ruotsinkielisiä. Paraisten naapurikunnat ovat Brändö, Sottunga, Kökar, Kemiönsaari, Sauvo, Kaarina, Turku, Naantali ja Kustavi. Ennen nykyisen Paraisten kaupungin perustamista oli toiminnassa alueeltaan suppeampi Paraisten kaupunki, joka vuonna 2009 lakkautettiin, kun sen sekä siihenastisten Houtskarin, Iniön, Korppoon ja Nauvon kuntien alueista muodostettiin uusi Länsi-Turunmaan kaupunki, joka vuoden 2012 alusta lukien otti uudelleen käyttöön nimen Parainen. Nimi Parainen on alueen vanha suomenkielinen nimi, joka on johdettavissa sanasta Parka. Paraisten paikannimistä monet ovat myös alun perin suomenkielisiä, mutta ne ovat saaneet alueelle myöhemmin muuttaneilta ruotsalaisilta ruotsinkielisen kieliasun. Näitä nimiä ovat Ålön (Ahlainen), Birsala (Pirttisalo), Lapplax (Lapinlaksi), Sydmo (Sydänmaa), Muddais (Mutainen) ja Kassor (Kaskisaari). Paraisten meripinta-ala on Suomen kunnista suurin, 4 653,48 neliökilometriä. Paraisten Kirjalansaarella sijaitsee Suomen ainoa kalakoulu eli Suomen kalatalous- ja ympäristöinstituutti. Kuntaliitos ja nimikiista Länsi-Turunmaan kaupunki perustettiin 1. tammikuuta 2009, kun Houtskarin kunta, Iniön kunta, Korppoon kunta, Nauvon kunta ja siihenastinen Paraisten kaupunki lakkautettiin ja tilalle perustettiin niiden siihenastiset alueet käsittänyt uusi kunta, joka otti käyttöönsä nimen Länsi-Turunmaa ja kaupunkinimityksen. Vuoden 2012 alusta Länsi-Turunmaan kaupunki otti uudelleen käyttöön nimen Parainen. Kaupunki aloitti toimintansa Länsi-Turunmaan nimellä vuoden 2009 alussa. Sen viiden edeltäjän, Paraisten kaupungin sekä Nauvon, Korppoon, Houtskarin ja Iniön kuntien valtuustot hyväksyivät kuntaliitoksen 26. kesäkuuta 2007. Kaupungin nimivalinnasta tuli alusta alkaen paljon kielteistä palautetta, koska suomenkielistä nimeä Länsi-Turunmaa pidettiin kömpelönä ja keinotekoisena. Myös Kotimaisten kielten tutkimuskeskus asettui sitä vastaan. Asiantuntijaryhmä ehdotti sen jälkeen, että uuden kunnan nimeksi valitaan joko Parainen (ruots. Pargas), Gullkrona tai Berghamn. Länsi-Turunmaan kaupungin järjestelytoimikunta taas ehdotti nimeä Merikruunu. Kaupungin nimen päätti lopullisesti valtiovarainministeriö 19. kesäkuuta 2008 kuntajakolain perusteella. Nimeä Länsi-Turunmaa olivat esittäneet muut kunnat paitsi Parainen, joka olisi halunnut muuttaa tulevan kaupungin nimeksi omansa. Valtuusto päätti 16. joulukuuta 2008 pitää kaupungin nimenä toistaiseksi Länsi-Turunmaan. Asiasta järjestettiin neuvoa-antava kunnallinen kansanäänestys 22. toukokuuta 2011. Äänestyksessä lähes 59 prosenttia äänestäneistä kannatti kaupungin nimeksi Paraista ja noin 41 prosenttia Länsi-Turunmaata. Varsinaisesti nimestä päättää kaupunginvaltuusto. Lähes kaikki Parainen-vaihtoehdon puolesta äänestäneet olivat Paraisilta. 28. huhtikuuta 2009 Länsi-Turunmaan valtuusto päätti, ettei kansanäänestystä kaupungin nimestä aikaisteta 4 000 henkilön allekirjoittamasta aloitteesta huolimatta. Samalla päätettiin ottaa kaupungin vaakunaksi Nauvon kunnanvaakuna.lähde? Valtuusto käsitteli nimiasian kesäkuussa 2011, ja nimeksi valittiin Parainen, mutta muotovirheen vuoksi asia oli otettava uuteen käsittelyyn seuraavassa kokouksessa. Kaupunginvaltuusto päätti syyskuussa 2011, että kaupungin nimeksi tulee Parainen. Uusi nimi otettiin käyttöön 1. tammikuuta 2012. Ruotsinkielinen ja suomenkielinen seurakunta säilyttivät Länsi-Turunmaan nimissään, mutta seurakuntayhtymän nimenä on Paraisten seurakuntayhtymä.lähde? Historia Vuonna 2012 nimen Parainen käyttöön ottaneen Paraisten kaupungin samannimisenä edeltäjänä oli vuonna 1948 perustettu Parainen-niminen kauppala ja myöhempi kaupunki. Se erotettiin vuonna 1948 siihenastisesta Paraisten kunnasta, jonka uudeksi nimeksi samalla tuli Paraisten maalaiskunta. Paraisten maalaiskunta liitettiin Paraisten kauppalaan vuonna 1967, ja Paraisten kauppalasta tuli kaupunki vuonna 1977. Vuonna 2009 Paraisten kaupunki lakkautettiin, kun viisi kunta yhdistyi Länsi-Turunmaan kaupungiksi.lähde? Historiallisena edeltäjänä vuosina 1948–2008 toimineella Paraisten kaupungilla oli kauppalan perustamisen jälkeen Paraisten maalaiskunnan nimellä toimintaansa jatkanut Paraisten kunta, joka ennen kauppalan perustamista vastasi alueeltaan vuoden 1967 kuntaliitoksen jälkeistä Paraisten kauppalaa ja myöhempää kaupunkia. Se sai kunnallishallintonsa vuonna 1870, ja sen edeltäjänä ollut ja sille nimensä antanut, keskiajalla syntynyt Paraisten kirkkopitäjä mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1329. Vuosina 1948–2008 toiminnassa ollut Paraisten kaupunki oli kaksikielinen. Ennen kuntaliitosta vuonna 2009 asukkaista 54 prosenttia puhui äidinkielenään ruotsia ja 45 prosenttia suomea. Paraisten naapurikunnat ennen vuoden 2009 kuntaliitosta olivat Dragsfjärd, Kaarina, Kemiö, Nauvo, Piikkiö, Rymättylä, Sauvo ja Turku.lähde? Huomattavimmat rakennukset vuotta 2009 edeltäneellä Paraisten alueella ovat keskiaikainen harmaakivikirkko, 1400-luvulta peräisin oleva Kuitian linna, Partekin pääkonttori (1916 ja lisärakennus 1955), siunauskappeli (Erik Bryggman 1930), Atun kartano, Airiston lomakeskus ja jäähalli.lähde? Paraisten asuttaminen alkoi 1100-luvulla. Ruotsinkieliset olivat enemmistönä 1300-luvulta lähtien. Kirkkomäelle kehittyi kauppa- ja asutuspaikka 1500-luvulla. Kalkkitehdas aloitti toimintansa 1800-luvun lopulla. Paraisten harmaakivikirkon eteläpuolella sijaitseva Vanha Malmi muodostaa Paraisten historiallisen keskustan. Se toimi entisaikaan kauppapaikkana ja on nykyisin hyvin säilynyt puutaloalue. Vanhan Malmin puurakentamisperinne syntyi luultavasti jo 1200- ja 1300-luvuilla kirkonrakentajien vaatimattomien asumusten myötä. Sen jälkeen kirkkoa ympäröivät rakennelmat ovat muuttuneet useasti. Harmaakivikirkko ja sen kuori ja holvi koristeluineen olivat valmiita viimeistään 1486, sillä tämä vuosiluku on luettavissa kirkon seinämaalauksista. Paraisten kirkko mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisiä kertoja vuosina 1329 ja 1338. Vanhan Malmin tiheä yhdyskuntarakenne on luultavasti perua 1700-luvun viimeisten vuosikymmenten vilkkaasta rakentamisesta. Monen rakennuksen ulkoasua on kuitenkin myöhemmin muutettu. Kujien varsilla voi edelleen nähdä sekä yksinkertaisia, 1700-luvun rakennusperinnettä edustavia taloja että 1800-luvulla rakennettuja kaupunkitaloja. Liikenne Paraisten tärkein tieyhteys on seututie 180 eli Saaristotie, joka johtaa Kaarinasta Paraisten ja Nauvon kirkonkylien kautta Korppooseen. Tiellä on kaksi Finferriesin liikennöimää maantielauttaa. Korppoon Galtbyn satamasta on lauttayhteydet Houtskariin ja Norrskataan sekä Ålandstrafikenin liikennöimä yhteysalus Kökariin, Sottungaan ja Långnäsin satamaan. Iniön ja Houtskarin välillä kulkee kesäaikaan yhteysalus. Tärkein yhteys Iniöön on Jumon ja Kustavin Heponiemen välillä Finferriesin ympärivuotisesti liikennöimä lautta. Siltoja Kirjalansalmen silta Hessundinsalmen silta Sattmarkin silta Lillholmenin silta Atun silta Norrströmmenin silta Wattkastin silta Lauttoja Nauvon lautta (Lillmälö–Prostvik) Korppoon lautta (Pärnäinen–Retais) Houtskarin lautta (Galtby–Kittuis) Norrskatan lautta (Galtby–Olofsnäs) Iniön lautta (Heponiemi–Kannvik) Keistiön lautta (Dalen–Keistiö) Losseja Vånon lossi Sorpon lossi (maksullinen) Haverön lossi (maksullinen) Öjenin lossi (maksullinen) Käldön lossi (maksullinen) Högsarin lossi Saverkeitin lossi Kivimon lossi Mossalan lossi Skagenin lossi Yhteysaluksia Nauvo–Seili–Hanka (maksullinen) Houtskari–Iniö (maksullinen) Paraisten reitti Nauvon eteläinen reitti Nauvon poikittainen reitti Nauvon pohjoinen reitti Korppoon reitti Houtskarin reitti Iniön lisäreitti Ahvenanmaan eteläinen linja (maksullinen) Kirkkosalmi Ålönsaaren ja Kirkkosaaren välillä on oletettavasti ollut tärkeä kulkuväylä niin kauan kuin Turunmaan saaristossa on ollut asutusta. Paraisten kirkon sijaintia voidaan pitää merkkinä Kirkkosalmen aikaisemmasta merkityksestä. Alun perin pitkää salmea halkoneelle niemelle rakennettu kirkko oli näkymä, joka kohtasi kaikkia pitäjän läpi kulkeneita. Maanmittari Hans Hanssonin Ålönsaaresta ja Kirkkosaaresta vuonna 1661 piirtämästä kartasta käy ilmi, että Kirkkosalmi oli melko leveä mutta oletettavasti jo tuolloin matalahko. Paraisten historiassa mainitaan lautta, joka ylitti Kirkkosalmen jo vuonna 1620. Samalla paikalla sijaitseva silta mainitaan ensimmäisen kerran 1685. Vuoden 1711 tienoilla silta oli erikoinen, sillä sen keskiosan muodosti ponttoni. Veneet saattoivat kulkea salmessa, kun ponttoni siirrettiin syrjään. Tuolloin kuitenkin todettiin, että Kirkkosalmi oli niin matala, etteivät isommat laivat voineet kulkea siitä. Vuonna 1746 Kirkkosalmen läpi pääsi Bläsnäsiin ainoastaan tulvavesien aikaan. Kirkkosalmi muuttui ajan mittaan aina vain matalammaksi, ja Paraisten kunnallisvaltuusto käsitteli asiaa useaan otteeseen. Toiset halusivat ruopata väylän, kun taas toiset halusivat täyttää sen. Asiasta tuli vaikea pala kunnallisvaltuustolle, ja kumpikin leiri muodosti painostusryhmiä asiansa ajamiseksi. Ryhmien toiminta oli aatteellista, ja ne keräsivät varoja järjestämällä juhlia. Ajan mittaan ruoppausvaihtoehto voitti, kun lopulta ruoppauksen todettiin olevan edullisin vaihtoehto. Ruoppaustyöt saatiin loppuun alkukesästä 1934. Kirkkosalmesta tuli 16 metriä leveä eteläosistaan ja vähän kapeampi pohjoisesta. Kirkkosalmen uusi väylä vihittiin suuressa kansanjuhlassa 1. heinäkuuta 1934. Kylät ja saaret Kylät Attu, Ali-Kirjala (Nederkirjala), Bjursäng, Björkö, Bläsnäs, Boda, Bodnäs, Bollböle, Bollstad, Brattnäs, Degerby, Domarby, Ersby, Fagerkulla, Fallböle, Finby, Gammelgård, Garsböle, Granvik, Grisböle, Gräggböle, Gunnarsnäs, Haraldsholm, Heisala, Håggais, Hyvilemp, Jermo, Kappeliranta (Kapellstrand), Kassor, Kojkulla, Kopparö, Koupo, Kuitia (Qvidja), Kurkas (Kurckas), Kyrkäng, Koorlahti tai Kårlahti (Kårlax), Källvik, Lampis, Laplahti (Lapplax), Lemlahti (Lemlax), Levo, Lielahti (Lielax), Lillby, Lillmälö, Lofsdal, Loskarnäs, Mattholm, Mielisholma (Mielisholm), Munkbacka, Mustfinn, Mutainen (Muddais), Myrby, Mågby, Mörkby, Mörkvik, Nilsby, Norrby, Nulto, Ontala (Åntala), Parsby, Petteby, Pikku-Tervo (Lilltervo), Pitå, Piukkala (Pjukala), Pyhänsuu, Pölsböle, Rövarnäs, Sandvik, Seivis, Siggnäs, Siltala (Sildala), Simonkylä (Simonby), Skogböle, Skråbbo, Skräbböle, Skyttala, Skyttböle, Skärmola, Sorpo, Storgård, Stormälö, Strandby, Sunnanberg, Sydmo, Sydänperä, Sysilahti (Sysilax), Såris, Söderby, Tara, Tennby, Tennäs, Tervsund, Toijois, Träskby, Vallis, Vannais, Vepo, Vidkulla, Våno, Västermälö, Ybbersnäs, Yli-Kirjala (Överkirjala). Paraisten suurimmat saaret Attu, Dirholm, Granö, Haradsholm, Heisala, Hirsalö, Iso-Tervo (Stortervolandet), Jermo, Kirjalansaari (Kirjalaön), Kirkkosaari (Kyrklandet), Kuggö, Kupiholm, Lemlahdensaari (Lemlaxön), Lenholma (Lenholmen), Lessor, Lielahdensaari (Lielaxön), Lillmälö, Långholmen, Lökholm, Mattholm, Mielisholma (Mielisholm), Pikku-Tervo (Lilltervo), Sikasaari (Svinö), Smedsholm, Sorpo, Stormälö, Tammo, Trollö, Ålönsaari (Ålön), Ön, Önsholm. Nauvon suurimmat saaret Anisor, Berghamn, Biskopsö, Ernholm, Gullkrona, Haverö, Hummelholm, Högsar, Innamo, Iso-Nauvo, Kirjais, Källdö, Nötö, Pensar, Petsor, Pikku-Nauvo, Redamo, Sackholm, Sandö, Seili, Sommarö, Snäckö, Storkvivas, Taslot, Urksor, Vallmo, Ytterstholm, Ängholm, Ängsö, Ön. Korppoon suurimmat saaret Ahvensaari, Aspö, Elvsö, Finnö, Granö, Gyltö, Heimarmo, Hevonkack, Hjortö, Houtsala, Hässlö, Jurmo, Järvsor, Kait, Kyrklandet, Käldersö, Lempersö, Lillpensor, Lom, Maskinnamo, Norrskata, Utö, Vattkast, Ängholm, Österskär. Houtskarin suurimmat saaret Berghamn, Björkö, Fiskö, Härklot, Jungfruskär, Kivimo, Mossala, Nåtö, Saverkeit, Storpensor, Sördö, Tjuvö, Äpplö, Österholmen. Iniön suurimmat saaret Furuholm, Helgö, Hepmo, Hummelholm, Iniö, Jumo, Keistiö, Kolko, Kupmo, Perkala, Salmis, Själö, Åselholm. Väestönkehitys Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kaupungin väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2013 tilanteen mukainen. Taajamat Vuoden 2017 lopussa Paraisilla oli 15 285 asukasta, joista 10 251 asui taajamissa, 4 926 haja-asutusalueilla ja 108:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Paraisten taajama-aste on 67,5 %. Paraisten taajamaväestö jakautuu kolmeen taajamaan: Kaupungin keskustaajama on lihavoitu. Palvelut Terveydenhuolto Paraisten terveyskeskus vastaa alueensa asukkaiden perusterveydenhuollon palveluista. Paraisten pääterveysaseman lisäksi laajan saaristoalueen kattaa kaksikielinen terveysasemaverkosto. Paikallista perusterveydenhuoltoa tarjoavat Nauvon, Korppoon, Houtskarin ja Iniön terveysasemat. Erikoissairaanhoidon palvelut sijaitsevat Turussa. Tyks Turunmaan sairaala tuottaa aluesairaalatason ja Turun yliopistollinen keskussairaala yliopistosairaalatason palveluita. Sairaalat kuuluvat Varsinais-Suomen hyvinvointialueeseen. Seurakunnat Vuoden 2018 aluejaon mukaan Paraisilla on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat: Väståbolands svenska församling Houtskär kapellförsamling Iniö kapellförsamling Korpo kapellförsamling Nagu kapellförsamling Länsi-Turunmaan suomalainen seurakunta (ent. Paraisten suomalainen seurakunta) Nämä seurakunnat muodostavat Paraisten seurakuntayhtymän (ruots. Pargas kyrkliga samfällighet). Suomen helluntaikirkon jäsenseurakunnista Nurmijärvellä toimii Pargas Filadelfiaförsamling. Itsenäisenä helluntaiseurakuntana Paraisilla toimii Korpo Betaniaförsamling. Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Paraisten alueella toimii Turun ortodoksinen seurakunta. Entiset seurakunnat Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Paraisten kaupungin nykyisellä alueella: Houtskarin seurakunta (ruots. Houtskärs församling, jaettu Väståbolands svenska församlingin ja Länsi-Turunmaan suomalaisen seurakunnan kesken 2009) Iniön seurakunta (ruots. Iniö församling, jaettu Väståbolands svenska församlingin ja Länsi-Turunmaan suomalaisen seurakunnan kesken 2009) Korppoon seurakunta (ruots. Korpo församling, jaettu Väståbolands svenska församlingin ja Länsi-Turunmaan suomalaisen seurakunnan kesken 2009) Nauvon seurakunta (ruots. Nagu församling, jaettu Väståbolands svenska församlingin ja Länsi-Turunmaan suomalaisen seurakunnan kesken 2009) Pargas svenska församling (liitetty Väståbolands svenska församlingiin 2009) Urheilu Pargas IF on yleisseura, jonka miesten käsipallojoukkue nousi takaisin pääsarjatasolle vuonna 2016. Ystävyyskunnat Haningen kunta, Ruotsi Kulttuuri Murre Paraisten alue on historiallisesti ruotsinkielistä ja nykyisin kaksikielistä aluetta. Paraisten alueella puhuttuja ruotsin kielen murteita ovat turunmaanruotsin länsi-turunmaalaisiin murteisiin kuuluvat Iniön, Houtskarin, Korppoon, Nauvon sekä Paraisten murteet. Ruokakulttuuri Paraisten pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla haukimureke, karpalomehu ja omenakakut. Tunnettuja asukkaita Aimo Aaltonen (1906–1987), kansanedustaja (SKP) Sandra Bergqvist (s. 1980), kansanedustaja (RKP) Karl Laurén (1879–1952), kansanedustaja (RKP) Per Laurén (1910–1975), kansanedustaja (RKP) Emil Sarlin (1875–1956), kansanedustaja (RKP) Katso myös Luettelo Paraisten julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä Nauvo (Nagu) Korppoo (Korpo) Houtskari (Houtskär) Iniö Lähteet Tarmio, Hannu – Papunen, Pentti – Korpela, Kalevi (toim.): ”Parainen”, Suomenmaa: Maantieteellis-yhteiskunnallinen tieto- ja hakuteos 6: Oravainen–Ruokolahti, s. 74–82. Helsinki: WSOY, 1976. ISBN 951-0-06465-3 Palmunen, Lauri (toim.): Varsinais-Suomen käsikirja – Egentliga Finlands handbok. Turku: Varsinais-Suomen liitto, 2009. ISBN 952-5599-43-4 Teoksen verkkoversio (PDF). Viitteet Aiheesta muualla Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Parainen Wikimedia Commonsissa Paraisten kaupunki Paraisten avainluvut. Tilastokeskus. Pargas och Kimitoön – när åtta kommuner blev två. Yle Arkivet 25.9.2012 (päivitetty 29.8.2016). Paraisten vanhoja karttoja. Kansallisarkisto. Pargas stad hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)