Tainionkosken vesivoimalaitos

Tainionkosken vesi­voima­laitos on vesi­voima­laitos Tainion­koskessa Imatralla, Vuoksen yläjuoksulla. Se yläpuolella 1,3 kilometrin päässä sijaitsee Saimaa, josta se saa vetensä, joten voimala voidaan luokitella säännöstely­voimalaksi. Pato Vuoksen keskellä sijaitsee Tornansaari, jota on käytetty hyväksi voimalan patoa rakennettaessa ja voimalarakennuksia sijoitettaessa. Kosken niska alkaa jo ennen saarta, joten säännöstelypato on sijoitettu joessa 80 metriä saaren yläpuolelle. Padon vasen eli itäinen puoli ylittää joen sen puoliväliin poikittaispatona, mutta sitten padon säännöstelyosa on yhdistetty saareen länsirantaan sivupadolla. Saaren oikeanpuoleinen ranta on korotettu maapadolla saaren eteläosaan asti, jossa sijaitsee voimalaitospato. Vuoksen läntien eli oikeanpuoleinen ranta on korotettu täyttömaalla ja maapadolla 650 metriä yläjuoksulle päin. Kaikilla maapadoilla on raudoitetusta betonista valettu sydänsosa. Säännöstelypadon jatkeeksi on rakennettu silta, jota pitkin kulkee kaksikaistainen maantie joen yli. Voimalaitoksen pato on patoturvallisuusluokituksessa merkitty 2. luokan padoksi. Saimaan vedenpinnan korkeuden sääntely Vuoksi on valtioiden välinen rajavesistö, joten sen juoksutussäännöstä päättävät Suomi ja Venäjä yhdessä. Saimaan säännöstelystä vastaa Kaakkois-Suomen ELY-keskus, joka toimittaa viikoittaiset juoksutuslukemat ja -ohjeet voimalaitokselle. Tarkoitus on, ettei Saimaalla eikä Vuoksessa koeta tulvia korkeanveden aikana. Samalla on voitu varmistaa saimaannorpan pesintä, sillä kuutit oleskelevat keväisin pesissään. Nykyinen järjestely on alkanut vuonna 1991. Saimaan vesistö on niin suuri, että kun Vuokseen juoksutetaan tavainomaiseen tapaan vettä, vaikuttaa Vuoksen vedenpinnan korkeuteen edellisen vuoden vesitilanne. Saimaa on käytännössä säännöstelemätön järvi ja päivittäiset vedenkorkeuden muutokset ovat noin senttimetrin luokkaa. Pitkän tähtäimen säännöstelyssä on kyse Vuoksen alajuoksun seutujen suojelusta, joka on sopimuksen mukaan suomalaisten tehtävä. Vuoksen virtaamia on mitattu perinteisesti Saimaan luusuassa Tainionkosken voimalalla. Tässä on käytetty mittaussarjaa vuodesta 1847 (tammikuu) vuoteen 1992 (joulukuu). Tilaston mukaan joen keskivirtaama on ollut 592 kuutiometriä sekunnissa (MQ, m³/s). Pienin mitattu virtaama on ollut 215 m³/s (NQ) ja suurin 1 151 m³/s (HQ). Voimalaitos Voimalaitosrakennus sijaitsee saaren länsipuolella voimalaitospadon päällä koko länsipuolen uoman levyisenä. Vesi otetaan rakennukseen sen alapuolella olevista tuloveden aukoista ja pudotetaan kolmen Kaplan-turbiinien ja yhden putkiturbiinin läpi imukanavaan, joka vie veden Vuoksen alapuoliseen altaaseen. Kolme Kaplan-koneistoa on toiminut paikoillaan voimalan rakentamisesta asti, mutta 1980-luvun lopulla voimalaan asennettiin vielä neljäs turbiinikoneisto. Korkean veden aikana voidaan voimalan läpi voidaan juoksuttaa rakennevirtaaman 869 m³/s verran vettä, joka tuottaa silloin sähköenergiaa 69,5 megawattia (MW). Jos veden virtaama kasvaa tästä edelleen, aletaan sitä juoksuttaa myös voimalaitoksen ohi. Juoksitusluukkujen kautta mahtuu 1 300 m³/s ja ylisyöksykanavia pitkin vielä 1 600 m³/s lisää. Kaksi vanhinta koneistoa on ehditty uusia ja niiden kapasiteetti on 18 MW kummallakin. Kolmas vesiturbiini on alkuperäinen ja sen kapasiteetti on noin 15 MW. Neljäntenä asennettu putkiturbiini on teholtaan 18 MW. Näin muodostuu voimalan ilmoitettu kokonaiskapasiteetti. Historiaa Vuokseen haikailtiin vesivoimaa jo 1800-luvulla, jolloin sen virtaamia alettiin kirjata muistiin ja jokea tutkia sarjassa hydrografisia tutkimuksia. Tainionkosken korkeusero oli 6,5 metriä ja hieman alempana sijainnut Imatrankoskella se oli 18,4 metriä. Vuoksessa toimi ensin kaksi lyhytikäistä pienvoimalaitosta ja Linnankosken voimala ennen kuin suuremmat voimalat valmistuivat. Tornator rakensi Tornansaarelle puuhiomon, lankarullatehtaan ja paperitehtaan . Erilaiset voimalaitossuunnitelmat kaadettiin yksi toisensa perään. Lopulta ryhdyttiin valmistelemaan Imatran vesivoimalaitosta, joka valmistui vuonna 1929. Tainionkosken Tornansaareen valmistui puolittainen poikkipato vuonna 1921 ja sen yhteyteen asennettiin kaksi 5 MW makaavaa Francis-turbiinia. Kun Tornator liitettiin Enso-Gutzeitille vuonna 1933, suunniteltiin voimaloihin jo laajennusta, jolloin edellisten rinnalle asennettiin kaksi aputurbiinia vuonna 1946 ja 1947. Vuosina 1949–1950 aikana rakennettiin nykyinen voimalaitos, johon asennettiin kolme pystyasennossa pyörivää Kaplan-turbiinia. Niiden tuottama sähköenergian kapasiteetti nousi 40 megawattiin. Imatran Voima osti voimalan Enso-Gutzeitilta vuonna 1983 ja asensi siihen vielä vuonna 1989 neljänneksi turbiiniksi putkiturbiinin (18 MW) sekä tehosti kolmen muun turbiinin kapasiteetiksi noin 15 MW. Voimalan kokonaisteho kasvoi 65 megawattiin. Voimalan rakennevirtaama kasvoi 780 m³/s 869 m³/s . Vuonna 1990-luvulla peruskorjattiin kolmoiskoneisto . Vuonna 2015 alkoi kahden vanhan koneiston peruskorjaustyö, joka huipentui vuosina 2017 ja 2018 kahden koneiston uusimiseen. Se kasvatti niiden kapasiteetin noin 18 MW. Vuonna 2019 uusittiin kolmoskoneiston automaatiojärjestelmät ja turbiinisäätäjät. Patojen peruskorjaus alkaa vuonna 2020. Luvaton lyhytaikaissäännöstely Voimalaitoksella on harjoitettu vesivoiman lyhytaikaissäännöstelyä 1970-luvun loppupuolelta lähtien. Lyhytaikaissäännöstelyssä veden virtaamaa muutetaan nopeasti ja rajusti jopa useita kertoja päivässä, jotta voimalaitoksen sähköntuotanto voidaan sopeuttaa sähkön kysyntään ja hintaan. Nopeilla vedenpinnan vaihteluilla on todettu olevan kielteisiä vaikutuksia vesistölle ja sen käytölle. Vesivoimalaitoksen rakentaminen on aina luvanvarainen vesitaloushanke, ja säännöstelyä koskevassa luvassa on annettava nimenomaiset määräykset veden juoksutuksesta vesilain mukaisesti. Korkein hallinto-oikeus linjasi vuoden 2018 ennakkopäätöksessään KHO:2018:23, että lyhytaikaissäännöstelyn vaikutukset on selvitettävä erikseen lupahakemuksen yhteydessä. Luonnonvarakeskusen RiverGo-projektin tilaamassa selvityksessä vuonna 2021 todettiin, että Tainionkoskella harjoitettu lyhytaikaissäännöstely vaati erillistä lupaa. Fortum Power and Heat Oy teki 22. joulukuuta 2023 Etelä-Suomen aluehallintovirastolle hakemuksen Tainionkosken vesitalousluvan selventämisestä vesilain 19 luvun 16 §:n nojalla. Pykälän mukaan ennen vesilain voimaantuloa myönnettyä lupapäätöstä voidaan selventää, jos sen sisällöstä on epäselvyyttä. Yhtiön mukaan oikeus lyhytaikaissäännöstelyyn ilmeni vuoden 1986 hakemusasiakirjoista, jotka koskivat voimalaitoksen neljännen koneiston rakentamista, vaikka varsinaista lupamääräystä ei ollut annettu. Perusteluna oli myös se, että Imatrankosken voimalaitoksella on selvä oikeus tehonsäätöön ja että Vuoksessa oli harjoitettu lyhytaikaissäännöstelyä vuosikymmeniä ilman, että valvontaviranomainen oli puuttunut asiaan. Luonnonsuojeluliiton Etelä-Karjalan piiri antoi aluehallintovirastolle muistutuksen, jonka mukaan lupaa lyhytaikaissäännöstelyyn ei voida lisätä selventämismenettelyllä, vaan yhtiön olisi haettava kokonaan uutta vesilupaa. Luonnonsuojeluliitto pitää toimintaa lainvastaisena sillä sille ei ole voimassaolevaa vesilain mukaista lupaa. Aluehallintovirasto hylkäsi hakemuksen 16. huhtikuuta 2025. Päätöksen mukaan lyhytaikaissäännöstelyä ei ollut käsitelty voimalaitoksen lainvoimaisissa lupapäätöksissä, joten kyse ei ollut sellaisesta epäselvyydestä, joka olisi voitu poistaa selventämismenettelyllä. Voimalaitoksen luvassa ei myöskään ollut huomioitu säännöstelyn haittavaikutuksia luonnolle eikä niitä koskevia korvauksia. Fortum valitti aluehallintoviraston päätöksestä Vaasan hallinto-oikeuteen 23. toukokuuta 2025. Yhtiön vesivoiman säännöstelystä vastaavan johtajan mukaan Imatran ja Tainionkosken voimalaitosten yhdessä tuottama vuorokautinen säätö on merkittävä Suomen sähköntuotannolle, ja joustavat lupaehdot mahdollistavat tuuli- ja aurinkovoiman lisäämisen sähköjärjestelmään. Vaasan hallinto-oikeus hylkäsi valituksen kesäkuussa 2026 samoin perustein kuin aluehallintovirasto. Fortumin ympäristöpäällikkö kertoi Ylelle, että Fortum tutkii vielä päätöstä eikä halua kommentoida sitä. Luonnonsuojeluliiton ympäristöoikeuden asiantuntija Hannes Koljosen mukaan päätös oli yksinkertainen ja selkeä: ”Luvattomasta ei tule luvallista, vaikka sitä olisi tehty vuosikymmeniä.” Liitto piti huolestuttavana sitä, ettei voimalaitoksen käyttöä valvova Kaakkois-Suomen ELY-keskus ollut aiemmin puuttunut yhtiön toimintaan, ja katsoi, että monilla muillakin vesivoimalaitoksilla harjoitetaan lyhytaikaissäännöstelyä ilman lupaa. Etymologiaa Tainionkosken nimi on todennäköisesti peräisin sanasta tainio ~ taini, joka merkitsee koskiin rakennettua katiskamaisista lohipatoa. Lohipatojen avulla on Suomessa kalastettu ainakin 1600-luvulta asti. Myös Tornionjoessa on Tainionkoski. Katso myös Imatran vesivoimalaitos (Vuoksen 2. voimala) Svetogorskin vesivoimalaitos (Vuoksen 3. voimala) Lesogorskin vesivoimalaitos (Vuoksen alin voimala) Luettelo Suomen vesivoimalaitoksista Lähteet Höytämö, Jukka & Leiviskä, Pekka: Saimaan alueen tulvantorjunnan toimintasuunnitelma. (Kaakkois-Suomen ympäristökeskuksen raportteja 2) Lappeenranta: Kaakkois-Suomen ympäristökeskus, 2009. ISBN 978-952-11-3641-2 Teoksen verkkoversio (PDF) Viitattu 12.5.2020.[vanhentunut linkki] Viitteet Aiheesta muualla Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tainionkosken vesivoimalaitos Wikimedia Commonsissa Kinnunen, Timo: Imatran- ja Tainionkoski (PDF, sisältää vanhoja valokuvia)