Orimattilan kirkko

Orimattilan kirkko on graniitista rakennettu ristikirkko, joka valmistui vuonna 1866. Sen suunnitteli Jean Wik. Empire-tyylinen kirkko on rakennettu 1862–1866. Kellotorni valmistui 1851, ja sitä korotettiin 1932. Kellotornissa on neljä kirkonkelloa, joista yksi on tornin pohjakerroksessa. Kirkko on Orimattilan evankelis-luterilaisen seurakunnan neljäs. Kirkon seinäkivet louhittiin Niemenkylästä. Kirkko on kolmilaivainen. Keskimmäisessä laivassa on puinen tynnyriholvi ja reunalaivoissa tasakatot. Kirkossa on tehty suuria korjaus- sekä uudistustöitä 1930-, 1960-, 1970-, 1990-luvuilla ja vuonna 2000. Alun perin kirkkoon mahtui 2 500 henkilöä. Sivulaivoissa olleet parvet purettiin vuonna 1932, jonka jälkeen kirkossa oli 1 700 istumapaikkaa. Viimeisimmän remontin jäljiltä kirkkoon mahtuu istumaan 1 200 henkilöä. Kirkon alttaritaulun Tulkaa minun tyköni on maalannut vuonna 1874 Erik Johan Löfgren. Kirkon nykyiset 41-äänikertaiset urut on suunnitellut prof. Enzio Forsblom ja ne valmisti v. 1972 urkurakentamo Veikko Virtanen. Suomen sisällissota Orimattilan kirkon hautausmaalla käytiin 13.4.1918 taisteluita, joihin osallistuivat Lahden rykmentti, Orimattilan punakaarti ja Myrskylän punakaarti vastassaan osasto Brandensteiniin kuuluneen, kapteeni Heinz von Wilamovitz-Moellendorffin johtaman 5. polkupyöräpataljoonan jääkärit. Orimattilan kirkon länsipuolella olevan hautausmaan itäosassa on kolmen kaatuneen saksalaisen jääkärin harmaagraniittinen muistomerkki. Saman itäpuolisen hautausmaan etelämuurin pohjoispuolella on myös vakaumuksensa puolesta kaatuneiden hautakivi, jossa ei ole mainittu vainajien nimiä. Pennalan Pyssymäellä kaatuneet punakaartilaiset siirrettiin Orimattilan kirkon hautausmaalle 1951. Jo yksin Myrskylän punakaarti menetti Orimattilan taisteluissa 13 sotilasta, minkä lisäksi Suomen sotasurmat -tietokannassa on lisäksi muita kaatuneita punaisten puolelta. Seuraavana päivänä 14.4.1918 saksalaiset lähestyivät Lahtea Pennalassa. Talvi- ja jatkosota Talvisodassa Orimattilan kirkon kellotorni toimi Orimattilan kirkonkylän ilmavalvonta-asemana. Valmistautuminen Orimattilan Lotta Svärdin ilmavalvontaan alkoi kesällä 1939, kun Toini Mattila ja Sirkka Laine olivat Orimattilassa syksyllä 1939 kolmipäiväisillä ilmavalvontakursseilla. Valvonta alkoi ylimääräisten harjoitusten aikana 6.10.1939 ja jatkui Moskovan rauhan jälkeen 28.4.1940. Valvontavuorolla ilmavalvontatornissa oli kaksi lottaa kerrallaan. Kylmyyden vuoksi varusteina oli villavuorinen mantteli ja Ruhan kartanon omistajan lainaamat vuohipukinnahkaiset vartioturkit. Vartiointi tapahtui kahden tunnin vuoroissa, jonka jälkeen oli neljä tuntia vapaata kahden vuorokauden ajan, jonka jälkeen oli neljä vuorokautta kokonaan vapaata. Talvisodassa ilmavalvontalotat ruokailivat Orimattilan suojeluskuntatalolla. Jatkosodan aikana Orimattilan kirkonkylään perustettiin myös toinen, rinnakkainen, ilmavalvontatorni Orimattilan suojeluskuntatalon katolle. Näistä kahdesta paikasta pidettiin kirkontornia turvallisempana. Ilmavalvontaa torneista suoritettiin jatkosodan ensimmäinen vuosi ja uudelleen toukokuusta 1944 jatkosodan loppuun saakka, kun ilmapommitusten mahdollisuus oli jälleen ilmaantunut. Jatkosodan aikana ilmavalvontalotat nauttivat omia eväitään. Kirkon sankarihautausmaan muistomerkin ovat suunnitelleet arkkitehti Tarja Salmio-Toiviainen ja diplomi-insinööri Esko Toiviainen. Muistomerkkipaasi on paljastettu 22.8.1948. Kulttuuriympäristö Orimattilan kirkonmäki, johon kirkon ohella kuuluvat seurakuntakoti, pappila, hautausmaa, pitäjänmakasiini ja kirkonkylän raitin ympärille ryhmittyneet asuin- ja liikerakennukset, on hyvin säilyttänyt 1900-luvun alkupuolen kirkonkylän ilmeen. Museovirasto onkin määritellyt Orimattilan kirkonmäen yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä. Lähteet Aiheesta muualla Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Orimattilan kirkko Wikimedia Commonsissa Orimattilan kirkko Orimattilan kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.