Helsingin olympiastadion

Helsingin olympiastadion on Helsingissä Taka-Töölössä sijaitseva yleisurheilu- ja jalkapallostadion, joka valmistui vuonna 1938 vuoden 1940 olympialaisia varten. Kisat peruttiin toisen maailmansodan vuoksi, mutta Helsingin olympiastadion sai isännöitäväkseen vuoden 1952 olympialaiset. Stadionin katsomokapasiteetti on vuonna 2020 valmistuneen peruskorjauksen jälkeen 36 200 katsojaa. Jalkapallo-otteluissa stadionin kapasiteetti on noin 32 500 ja konserteissa jopa 50 000 katsojaa. Yleisurheilu on ollut kautta aikojen Helsingin olympiastadionin suurin käyttäjä. Vuoden 1952 olympialaisten jälkeen stadion on isännöinyt yleisurheilun MM-kisoja 1983 ja 2005 sekä yleisurheilun EM-kisoja 1971, 1994 ja 2012. Lisäksi stadionilla on usein järjestetty yleisurheilun Suomi–Ruotsi-maaottelu. Yleisurheilun lisäksi toinen Helsingin olympiastadionin päälaji on jalkapallo. Stadion on toiminut Suomen miesten jalkapallomaajoukkueen kotikenttänä sen avaamisesta alkaen, ja stadion isännöi naisten jalkapallon EM-kisoja 2009. Stadionilla on pelattu myös Mestaruussarjan, Veikkausliigan, Suomen Cupin ja eurocupien otteluita. Stadion on suojeltu rakennussuojelulain nojalla vuonna 2006. Stadion oli suljettu vuosina 2016–2020 tehdyn peruskorjauksen ajan, se valmistui elokuussa 2020. Stadionin remontin arvioidut kustannukset olivat yli 300 miljoonaa euroa. Historia Suunnittelu ja rakentaminen Yksi käännekohta olympiastadionin historiassa oli 11. joulukuuta 1927, jolloin Helsingin kaupunki ja useat liikuntajärjestöt perustivat Stadion-säätiön. Tarkoituksena oli saada Helsinkiin urheilustadion, joka voisi toimia kesäolympialaisten pääareenana. Säätiön perustivat keskeiset urheilujärjestöt ja Helsingin kaupunki. Suomen valtio liittyi mukaan myöhemmin. Valtiota edusti opetusministeriö. Stadion-säätiön hallituksen puheenjohtajaksi valittiin Erik von Frenckell, joka toimi tehtävässä aina vuoteen 1977 asti. Stadionin suunnittelemisesta järjestettiin arkkitehtuurikilpailu, jonka voittivat puhdaslinjaisella funktionalistisella ehdotuksellaan arkkitehdit Yrjö Lindegren ja Toivo Jäntti, avustajanaan Vera Rosendal. Sen työnimi oli ”1500”. Olympiastadionin rakennustyöt alkoivat 12. helmikuuta 1934. Urakoitsijana toimi Jalo Syvähuoko. Presidentti Kyösti Kallio vihki stadionin käyttöön 12. kesäkuuta 1938 sanoilla: ”Kansalaiset! Suomella on nyt merkkipäivä, kun pääkaupunkiimme rakennettu stadion avaa porttinsa suurien isänmaallisten juhlien ja jalon kilvoittelun tyyssijaksi.” Samana vuonna Taisto Mäki juoksi stadionin ensimmäisen maailmanennätyksen alittamalla 10 000 metrillä puolen tunnin haamurajan. Areenaa alettiin pian laajentaa, koska Helsinki sai järjestettäväkseen vuoden 1940 olympiakisat. Kohti olympiakisoja Talvisodan syttymisen vuoksi vuoden 1940 olympiakisoja ei voitu pitää, mutta stadionilla käytiin 1940 kaatuneiden muistokilpailut sekä kolmoisyleisurheilumaaottelu Suomen, Ruotsin ja Saksan kesken. Vuonna 1941 stadionia käytettiin ensimmäisen kerran talviurheiluun, kun Suomi kohtasi Ruotsin jääpallo-ottelussa. Sotavuosina 1942, 1943 ja 1944 stadion toimi yleisurheilun Kalevan kisojen näyttämönä. Siipirakennukseen sijoitettu Suomen Urheilumuseo avasi ovensa 1943. Helsingin helmikuun 1944 suurpommituksissa stadion varioitui vain hiukan ja oli käytössä kesän ja syksyn 1944 yleisurheilutapahtumissa. Sodan jälkeen Stadion oli näyttämönä suurille massatapahtumille. Muun muassa Työväen Urheiluliiton ensimmäinen suurnäytös, liittojuhlat, järjestettiin olympiastadionilla 1946. Vuonna 1947 Stadion oli päänäyttämönä SVUL:n järjestämille Suomen Suurkisoille. Lisäksi stadionilla järjestettiin miesten pikaluistelun MM-kisat vuonna 1948. Olympialaiset 1952 XV olympiakisat järjestettiin Helsingissä vuonna 1952. Helsingin oikeus järjestää kisat varmistui vuonna 1947. Kisoihin osallistui 4 925 urheilijaa 69 maasta, mukaan lukien Neuvostoliitto ensimmäistä kertaa ja Saksa ensimmäistä kertaa toisen maailmansodan jälkeen. 17 urheilulajissa järjestettiin yhteensä 149 kilpailua. Olympiasoihdun sytyttivät juoksijasankarit Paavo Nurmi ja Hannes Kolehmainen. Kisat avasi virallisesti presidentti Juho Kusti Paasikivi. Avajaisten ja päättäjäisten lisäksi olympiastadionilla kilpailtiin yleisurheilussa, kenttäratsastuksessa ja käytiin useita olympialaisten jalkapallo-otteluja muun muassa Unkari–Jugoslavia-loppuottelu. Stadionin yleisökapasiteetti oli laajimmillaan juuri olympialaisten aikaan, jolloin katsojapaikkoja oli väliaikaisesti yli 70 000. Olympiakisojen jälkeen Olympiastadion sai 1955 nykyisen ulkomuotonsa, kun sinne rakennettiin Toivo Jäntin suunnittelemat toimistotilat ja ulkoseinään tehtiin puupanelointi. Jääpallon ensimmäiset maailmanmestaruuskisat pelattiin olympiastadionilla 1957. Mukana oli vain kolme joukkuetta, kun Norja jättäytyi pois kisoista. Kisat voitti Neuvostoliitto, ja Suomi tuli hopealle. Neuvostoliiton ja Suomen välistä ottelua seurasi Suomen jääpallohistorian suurin yleisö, yli 14 000 katsojaa. Miesten pikaluistelun MM-kisat järjestettiin toistamiseen 1958. Vuonna 1959 stadionilla järjestettiin ensimmäiset yleisurheilun Maailmankisat. Stadionin pohjoiskarteeseen avattiin retkeilymaja vuonna 1961, ja 1962 stadionilla järjestettiin ensimmäisen kerran ammattilaisnyrkkeilyottelu, kun Olli Mäki otteli Davey Mooren kanssa höyhensarjan MM-tittelistä yli 23 000 katsojan edessä. Vuonna 1965 Manchester United pelasi stadionilla HJK:n vieraana Euroopan mestarien cupissa. The Rolling Stones esiintyi stadionilla ensimmäisen kerran 1970 ja palasi sinne vuosina 1995, 1998, 2003 ja 2007. Vuonna 1971 stadionilla järjestettiin yleisurheilun EM-kilpailut, jotka muistetaan Juha Väätäisen voitoista 5 000 metrin ja 10 000 metrin juoksuissa. Vuonna 1974 järjestettiin SKP:n laillisen toiminnan 30-vuotisjuhlat, joissa taistolaiset olivat näyttävästi esillä. Yleisurheilun Eurooppa-cupin finaalia stadion isännöi 1977, jolloin tähtiä olivat esimerkiksi brittimailerit Sebastian Coe ja Steve Ovett. Vuonna 1983 Olympiastadionilla pidettiin ensimmäiset yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut, joissa suomalaisista menestyivät erityisesti Tiina Lillak ja Arto Bryggare. Vuonna 1986 stadionilla pelattiin Lahden Kuusysin ja Steaua Bukarestin välinen eurocupin ottelu, jota seurasi talvisista oloista huolimatta yli 32 000 katsojaa. Jalkapallomaajoukkueen kotiotteluiden yleisöennätys, 46 127 katsojaa, on myös saavutettu olympiastadionilla. Ennätys syntyi 31. toukokuuta 1989, kun Suomen jalkapallomaajoukkueen pelasi Alankomaita vastaan. Vuonna 1994 yleisurheilun EM-kisat järjestettiin Helsingissä toisen kerran, ja suomalaisten sankariksi kohosi kävelijä Sari Essayah. Vuonna 1997 suomalaisten haaveet jalkapallon MM-kisojen jatkokarsinnasta kariutuivat omaan maaliin ottelussa Unkaria vastaan. Vielä samana vuonna stadion täyttyi kansainvälisen koiranäyttelyn osanottajista. 1997 oli myös vilkas konserttikesä, sillä stadionilla esiintyi kaksi kertaa Michael Jackson sekä lisäksi U2. 1999 FC Jokerit käytti stadionia kotikenttänä. Lisäksi HJK pelasi Mestarien liigan lohkovaiheen kotiottelunsa Olympiastadionilla syksyllä 1998, koska Klubin silloinen kotikenttä, Töölön pallokenttä, ei täyttänyt Uefan vaatimuksia. 2000-luku Runsaat 25 000 partiolaista kokoontui vuonna 2000 järjestön suurjuhlaan, ja samana vuonna Tuomas Kantelisen musiikkia kuultiin Kalle Holmbergin ohjaamassa Paavo Nurmi -oopperassa Paavo Suuri. Suuri juoksu. Suuri uni. Stadionilla soittivat esimerkiksi AC/DC vuonna 2001 ja Bruce Springsteen kahdessa konsertissa 2003. Vuonna 2002 oli vuoden 1952 olympialaisista kulunut 50 vuotta. Sen kunniaksi julkaistiin nimellisarvoltaan 10 euron arvoinen juhlaraha, jonka kuva-aiheeseen kuuluu olympiastadion. Yleisurheilun toiset MM-kisat Helsingissä 2005 muistetaan muun muassa huonosta säästä. Kisoja varten tehtiin stadionille kunnostus. Kaikki suorituspaikat, myös radan pinnoite, uusittiin. Suurin näkyvä uudistus on itäisen ”aurinkokatsomon” eli takasuoran viereisen katsomon kattaminen. Katoksen suunnitteli Arkkitehtitoimisto K2S Oy, sen rakennesuunnittelija oli Turun Juva Oy. Katoksen teräskannattajat toimitti pieksämäkeläinen konepaja Naaraharju Oy. Katoksen suunnittelijat ja toteuttajat saivat vuoden teräsrakenne -palkinnon 2005. Näin stadionin katettu katsomotila kasvoi 4 000 neliömetrillä ja paikkojen määrä kahdeksalla tuhannella. Uuden katoksen kokonaiskustannukset olivat 6,3 miljoonaa euroa. Myös eteläkaarteeseen rakennettiin median käyttöön väliaikainen katos, joka myöhemmin syksyllä purettiin ja myytiin nosturiyrittäjälle katokseksi.lähde? Vuoden 2007 jalkapallon EM-karsintaottelu Suomen ja Belgian välillä sai tiedotusvälineissä huomiota Bubi-huuhkajan aiheuttaman pienen keskeytyksen vuoksi. Vuonna 2011 olympiastadionilla pelattiin Talviklassikoksi kutsuttu SM-liigaottelu Jokerit–HIFK, jonka HIFK voitti 3–4. Ottelua oli seuraamassa yli 30 000 katsojaa. Kesällä 2012 olympiastadionilla käytiin yleisurheilun EM-kilpailut. Jalkapallon huippumaat, kuten Espanja ja Ranska tulivat Olympiastadionille MM-karsintoihin vuosina 2012–2013. Vuonna 2014 suomalainen hiphop-artisti Cheek konsertoi olympiastadionilla ensimmäisenä yksittäisenä suomalaisena artistina. Hän esiintyi loppuunmyydyllä stadionilla 22. ja 23. elokuuta ja konserteissa oli yhteensä 80 000 katsojaa. Stadionin peruskorjaushanke 2016–2020 Stadion-säätiö julkaisi vuonna 2012 perusparannussuunnitelman stadionin modernisoimiseksi. Suunnittelutyö alkoi virallisesti maaliskuussa 2013, kun opetus- ja kulttuuriministeriö sekä Helsingin kaupunki tekivät sopimuksen perusparannuksen suunnittelusta. Valtio ja Helsingin kaupunki vastasivat suunnittelukustannuksista yhtä suurin osuuksin. Peruskorjaus alkoi vuonna 2016. Remontin yhteydessä muun muassa etelä- ja pohjoiskaarteen katsomot katettiin, kaikki penkit muutettiin erillisiksi istuimiksi ja stadionin sisätilat uusittiin. Lokakuussa 2015 stadionin vanhat penkit myytiin yleisölle. Maan alle rakennettiin 20 000 neliötä uusia tiloja, muun muassa uusi palloiluhalli ja voimailusali. Ravintola- ja muu palvelutila kuusinkertaistui. Remontin arvioitiin alun perin valmistuvan vuonna 2019. Uudistettu stadion avattiin lopulta elokuussa 2020. Olympiastadion peruskorjauksen arkkitehtonisen suunnitelman tekivät arkkitehtitoimistot K2S ja Arkkitehdit NRT. Ne palkittiin lokakuussa 2020 arkkitehtuurin Finlandia-palkinnolla. Voittajan valinnut muusikko-näyttelijä Paula Vesala kertoi halunneensa palkita historiantajuisen ja tyylikkään suojelutyön. Rakennesuunnittelusta vastasi A-Insinöörit. Maanrakennustöitä lukuun ottamatta peruskorjauksen teki Skanska Talonrakennus Oy. Perusparannuksen kustannukset Olympiastadionin perusparannuksen kustannukset kasvoivat hankkeen aikana huomattavasti. Stadion-säätiön tammikuussa 2012 julkaisemassa tarveselvityksessä kustannusarvio oli 197 miljoonaa euroa. Senaatti-kiinteistöt arvioi jo kesällä 2013 hankkeen kustannuksiksi jopa 288 miljoonaa euroa, mutta marraskuussa 2014 valmistuneessa hankesuunnitelmassa kustannusarvioksi kirjattiin 209 miljoonaa euroa. Lokakuussa 2014 suunniteltiin valtion osuudeksi enintään 104,5 miljoonaa euroa. Vuoden 2016 lopussa urakkatarjousten saavuttua kustannusarvio nousi 261 miljoonaan euroon. Nousun syynä olivat pääkaupunkiseudun rakennuskustannusten nousu ja katsomon näköesteettömien paikkojen vaatimat rakennevahvistukset. Helsingin kaupunginvaltuusto hyväksyi tammikuussa 2017 lisärahoituksen, jolla kaupungin osuus nousi 104,5 miljoonasta 130,5 miljoonaan euroon. Kustannukset kasvoivat edelleen rakennusaikana. Syksyllä 2018 kustannusennuste ylitti 261 miljoonan euron budjetin, keväällä 2019 ennuste nousi 298 miljoonaan euroon ja saman vuoden syksyllä yli 310 miljoonaan euroon. Lopulliset kokonaiskustannukset olivat Helsingin kaupungin mukaan 336,9 miljoonaa euroa. Kustannukset ylittivät hankesuunnitelman arvion noin 128 miljoonalla eurolla (61 %). Kustannusten nousua aiheuttivat pääkaupunkiseudun voimakkaan rakennussuhdanteen nostamat urakkahinnat, katsomon pilarien vähentäminen näkyvyyden parantamiseksi, maanalaisten tilojen rakentaminen suunniteltua vaativammaksi osoittautuneessa kallioperässä sekä kosteusvaurioituneiden rakenteiden uusiminen. Stadion-säätiön mukaan rahoituksesta sovittaessa vuonna 2014 ei otettu huomioon tarjoushintaindeksiä eli rakennuskustannusten yleistä nousua. Hankkeen rahoittivat Helsingin kaupunki ja Suomen valtio yhtä suurin osuuksin. Maaliskuussa 2021 Helsingin kaupunginvaltuusto hyväksyi noin 38 miljoonan euron lisärahoituksen, jolla kaupungin kokonaisosuus nousi 168,4 miljoonaan euroon. Lisärahoituksen ehtona oli, että valtio osallistuu kohonneisiin kustannuksiin vastaavalla osuudella. VTV:n tarkastus peruskorjaushankkeeseen Valtiontalouden tarkastusvirasto julkaisi tammikuussa 2021 laillisuustarkastuskertomuksen perusparannushankkeen valtionavustuksen myönnöstä, käytöstä ja valvonnasta. VTV katsoi, ettei rahoitetun kokonaisuuden käyttötarkoituksen mukaisuudesta löytynyt huomautettavaa, mutta hankkeen hallinnossa ja valvonnassa havaittiin merkittäviä puutteita. Tarkastusviraston mukaan hankkeen ohjausryhmä ei kyennyt suoriutumaan tehtävästään hallita kustannuksia. Ohjausryhmällä ei ollut todellista päätösvaltaa, ja sen pyrkimykset hillitä kustannuksia typistyivät toistuvasti projektinjohdon selvityksiin, joiden mukaan säästöt eivät olleet mahdollisia. Selvitysmies Erkki Virtasen mukaan ohjausryhmä oli toistuvasti "merkinnyt tiedoksi" saamiaan kustannusselvityksiä ja paneutunut kustannusten hallintaan kunnolla vasta yli neljä vuotta perustamisensa jälkeen. VTV kiinnitti huomiota hankkeen urakkamallin ja valtion rahoituslinjauksen väliseen ristiriitaan. Valtio oli määrittänyt enimmäismäärän, jolla se osallistuu hankkeen kustannuksiin, mutta hankkeen pääurakalle ei ollut asetettu kiinteää kattohintaa. Kattohinta muuttui aina kun lisä- ja muutostöitä hyväksyttiin. VTV:n mukaan tätä ristiriitaa ei tuotu riittävän läpinäkyvästi esiin rahoituspäätöksiä valmisteltaessa. Tarkastuksessa havaittiin lisäksi, että tieto kustannusarvioiden kehityksestä ei välittynyt oikea-aikaisesti päätöksenteon pohjaksi. Senaatti-kiinteistöt arvioi jo kesällä 2013 hankkeen kustannuksiksi jopa 288 miljoonaa euroa, mutta sillä ei ollut käytettävissään Helsingin kaupungin laatimia laskelmia. Hankesuunnitelmaan kirjattiin siitä huolimatta kustannusarvioksi 209 miljoonaa euroa. VTV:N selvityksen mukaan Helsingin kaupungin Stadion-hankkeessa käyttämät tuntiveloitushinnat olivat 20–50 prosenttia korkeampia kuin sen muissa sisäisissä rakennushankkeissa käyttämä hinnasto. Tuntiveloitushinnasta 60 prosenttia muodostui yleiskustannuksista, joiden yhteyttä hankkeeseen ei VTV:n mukaan voitu aukottomasti todentaa. Useilla työntekijöillä laskutetut tuntihinnat ylittivät valtionavustusehtojen mukaisen 80 000 euron vuosipalkkiokaton. VTV:n mukaan roolien eriytyminen hankkeessa oli puutteellista: sama henkilö saattoi osallistua päätösten valmisteluun rakentamistoimikunnassa, päätöksentekoon Stadion-säätiön hallituksessa ja valvontaan ohjausryhmässä. Lisäksi valtionavustuksen maksamisen perusteena käytetyt valmiusastetodistukset allekirjoitti hankkeen oma projektinjohtaja eikä kunnan rakennustarkastaja. Valtionavustuspäätökset eivät olleet kaikilta osin valtionavustuslain mukaisia. Hankkeen ohjausryhmän toimikausi päättyi vuonna 2018, ja sen tilalle asetettiin seurantaryhmä, jonka tehtäväksi määriteltiin ainoastaan kustannusten "seuraaminen" aiemman "varmistamisen" sijaan. VTV tulkitsi tehtävänkuvan keventämistä samalla tunnustuksena siitä, ettei ohjausryhmä ollut kyennyt toteuttamaan sille asetettua tehtävää. Seurantaryhmän ensimmäisenä toimintavuonna 2019 kustannusarvio nousi noin 60 miljoonaa euroa. Hankkeen kilpailutuksen ongelmat Stadion-säätiö kilpailutti perusparannuksen LVIA-teknisen projektinjohtourakan neuvottelumenettelyllä vuonna 2016. Tarjouskilpailun voittajaksi valittiin Are Oy. Kilpailutuksessa toiseksi sijoittunut Caverion Suomi Oy valitti hankintapäätöksestä markkinaoikeuteen, koska Stadion-säätiö oli tarjouspyynnön sanamuodon vastaisesti hylännyt Caverionin esittämiä avainhenkilöiden referenssikohteita. Markkinaoikeus katsoi päätöksessään että virheettömässä menettelyssä Caverionin tarjous olisi ollut kokonaistaloudellisesti edullisin, ja määräsi Stadion-säätiön maksamaan Caverionille 500 000 euron hyvitysmaksun sekä 13 120 euroa oikeudenkäyntikuluja. Korkein hallinto-oikeus piti markkinaoikeuden päätöksen voimassa heinäkuussa 2020. Stadion-säätiö sisällytti hyvitysmaksun ja oikeudenkäyntikulut hankkeen kustannuksiin ja esitti ne rahoitettaviksi valtion ja kaupungin yhteistyösopimuksen mukaisesti. VTV totesi, ettei hyvitysmaksu ollut hankkeen avustuskelpoinen kustannus, koska se johtui hankintalainsäädännön virheellisestä soveltamisesta eikä ollut rakentamiskustannus. Ominaisuudet Stadion edustaa tyylisuunnaltaan funktionalismia, ja sitä on remontoitu useita kertoja. Itäkatsomo valmistui avajaisten jälkeen vuonna 1939. Nykyisen ulkomuotonsa stadion sai vuonna 1955, kun tilapäiskatsomot purettiin ja toimistotilat sekä ulkoseinän puupaneloinnit valmistuivat. Laajamittaisimmat muutos- ja korjaustyöt valmistuivat ennen yleisurheilun EM-kisoja 1994, kun muun muassa betonirakenteita uusittiin laajasti. Itäkatsomon puuverhoiltu katos valmistui 2005. Helsingin olympiastadionin kapasiteetti on vaihdellut vuosikymmenten aikana. Suurimmillaan kapasiteetti oli olympialaisen aikana 1952, kun stadionille mahtui tilapäiskatsomoiden ansiosta 70 000 katsojaa. Stadionilla oli 1990-luvulle asti 50 000 paikkaa, joista 10 000 seisomakatsomossa. Ennen vuosien 2016–2020 remonttia stadionin kapasiteetti oli 39 784, joista noin 14 000 paikkaa oli katettuja. Vuonna 2020 valmistuneen peruskorjauksen jälkeen stadionin katsomokapasiteetti on 36 200 katsojaa. Muut käyttäjät Helsingin olympiastadionilla on järjestetty myös suurkonsertteja, kansanjuhlia ja muita massatapahtumia. Kenttäalueen lisäksi stadionilla on 11 sisäliikuntapaikkaa, jotka ovat ympärivuorokautisessa käytössä. Suomen Urheilumuseo ja Stadion Hostel toimivat stadionilla vuokralla. Olympiastadionin itäisellä sivulla avattiin lokakuussa 2025 uusi 800 hengen Club Stadion -niminen tapahtumatila, jossa järjestetään muun muassa konsertteja. Ensimmäinen konsertti siellä pidetään 24. lokakuuta 2025. Konsertit Kesällä 2024 stadionilla järjestettiin seitsemän konsertti-iltaa, joiden taloudellinen kokonaisvaikutus oli 114 miljoonaa euroa. Coldplayn neljä konserttia tuottivat noin 63 miljoonaa euroa ja Metallican kaksi konserttia noin 36 miljoonaa euroa. Stadionin konserttikalenteri vuodelle 2026 jäi tyhjäksi. Toimitusjohtaja Ari Kuokkasen mukaan tilanne oli "poikkeuksellinen". Stadionluokan konserttien tuotantokustannukset ovat nousseet niin korkeiksi, että yhdellä loppuunmyydyllä konsertilla järjestäjä pääsee korkeintaan omilleen. Taloudellisesti kannattavaan konserttiin vaaditaan samalta artistilta vähintään kaksi esiintymisiltaa. Katso myös luettelo Helsingin olympiastadionilla pidetyistä konserteista. Yleisöennätys Olympiastadionin yleisöennätys on olympialaisten avajaisista, kun paikalla oli 70 435 katsojaa. Lähteet Olympiastadionin tarveselvitys (arkistoitu versio) 20.1.2012. Stadion-säätiö. Arkistoitu 10.11.2014. Viitattu 31.10.2014. Viitteet Aiheesta muualla Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Helsingin olympiastadion Wikimedia Commonsissa Olympiastadion Suomen Urheilumuseo Jo vihittiin Suomen stadion..., Kuva, 22.06.1938, nro 13, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot