Färjsundin silta

Färjsundin silta (ruots. Färjsundsbron) on Ahvenanmaalla Finströmin ja Saltvikin kuntien välisen Färjsundetin salmen ylittävä betoninen 200 metriä pitkä holvisilta. Silta on jänneväliltään toiseksi pisin betonisilta Suomessa. Se on valmistunut vuonna 1937. Siltaa on sittemmin levennetty, levennystyö valmistui vuonna 1980. Levennystyö sai Vuoden betonirakenne -palkinnon vuonna 1980. Färjsundin sillan yli kulkee Ahvenanmaan päätie 2. Eri vaihtoehtoja ja rakentaminen Färjsundet on osa Manner-Ahvenanmaan jakavaa merenlahtea. Vesisyvyys Färjsundetissa on 20–30 metriä ja rannat ovat jyrkät. Vuonna 1929 anottiin lupaa rakentaa salmeen ponttoonisilta, mutta sen käyttökustannukset olivat tulleet liian suuriksi. Vuonna 1934 hankittiin suunnitelma riippusillaksi. Sillasta pyydettiin urakkatarjoukset ja niitä saatiin 16, lisäksi tuli tarjous teräksisestä kaarisillasta ja teräsbetonisesta holvisillasta. Holvisilta oli edullisin ja valittiin toteutettavaksi. Sillan suunnitteli tukholmalainen tekniikan tohtori Hjalmar Granholm ja sen rakensi niin ikään tukholmalainen Monberg & Thorsen Ab. Holvikaaren jänne on 130 metriä. Sen molemmin puolin on betoninen 2-aukkoinen palkkisilta, molempien jännemitat ovat 15 metriä ja 13,6 metriä. Holvisillan vapaa korkeus veden pinnasta on 19,5 metriä. Betoniholvi on alhaalta, kannasta 2,6 metriä paksu ja laelle mennessä se ohenee 0,9 metriin. Holvi myös kapenee ylöspäin, kannassa leveys on 5,6 metriä ja laella 4,5 metriä. Sillan kaaren poikkileikkaus on kaksoiskotelo. Sillan kannen muodostivat laattapalkit, jotka tukeutuivat hoikkien, noin 9,5 metrin etäisyydellä toistaan olevien pilareiden välityksellä betoniseen holvikaareen. Sillan kansi oli kapea, ajoradan leveys oli 5 metriä ja sen molemmin puolin oli 0,7 metriä leveät jalkakäytävät. Vuonna 1936 aloitettu rakennustyö valmistui kesäkuussa 1937. Leventäminen Silta on liikenteellisesti keskeisellä paikalla Ahvenanmaalla. Vuosien mittaan Färjsundin sillan kapeus ja lisääntyvä liikenne alkoivat aiheuttaa haittaa. Insinööritoimisto Y-Suunnittelu laati sillan leventämissuunnitelman vuonna 1979. Pääsuunnittelijat olivat diplomi-insinööri Jouni Nieminen ja tekniikan lisensiaatti Heikki Rautakorpi. Uudeksi hyötyleveydeksi tuli 11 metriä, jossa jalankululle ja pyöräilylle oli varattu yksi 2,75 metrin kaista ja ajorata leveni 8,25 metriin. Levennys tuli sillan molemmille puolille. Alun perin oli aikomus toteuttaa levennykseksi tulevat kotelokaaret paikallavaluna. Uudet kaaret vanhan sillan kylkeen toteutettiin kuitenkin elementtirakenteisena sillan urakoitsijan, Mynämäen Maanrakennus Oy:n esityksestä. Elementtien käyttö lyhensi rakennusaikaa ja sopi talvirakentamiseen paremmin. Turussa valetut elementit kuljetettiin paikalle lautalla. Vanhaa siltaa pyrittiin kuormittamaan työn aikana mahdollisimman vähän ja osa sillan painosta siirrettiin uusille rakenteille. Vanhat hoikat pilarit valettiin uusien leveiden pilareiden sisään. Myös kansirakenteen mittasuhteita muutettiin alkuperäisestä ja sillasta tuli alkuperäistä linjakkaampi. Sillan levennys valmistui 1980. Lähteet Aitta, Seppo (vastaava toimittaja): Siltojemme historia. Helsinki: Suomen Rakennusinsinöörien Liitto RIL ry, 2004. ISBN 951-758-446-6 Viitteet