Fēru Salas

Fēru salas (fēru: Føroyar , dāņu: Færøerne, norvēģu: Færøyene, islandiešu: Færeyjar, īru: Na Scigirí) ir arhipelāgs, kas atrodas starp Norvēģu jūru un Atlantijas okeāna ziemeļu daļu, apmēram pusceļā starp Norvēģiju, Skotiju un Islandi. Salu kopējā platība ir 1400 km2, 2025. gadā tajās bija ap 56 000 iedzīvotāju. Fēru Salas ir autonoma Dānijas province kopš 1948. gada. Lielāko daļu jomu pārvalda autonomi; sektori, par kuriem rūpējas Dānija, ir aizsardzība, policija, tieslietas, nauda un ārlietas. Salām ir arī savi pārstāvji Dānijas parlamentā. Fēru Salas neietilpst Eiropas Savienībā. Uz Fēru Salām neattiecas Šengenas brīvās pārvietošanās līgums, tomēr nav robežkontroles, ceļojot starp Fēru Salām un jebkuru Šengenas valsti. Salas ietilpst Ziemeļvalstu pasu savienībā kopš 1966. gada. 2018. gadā 97% no salu eksporta bija zivsaimniecības produkti. Vēsture Arheologi kā pirmo liecību par cilvēku apmešanos atklājuši apdegušus kultivētu miežu graudus un kūdras pelnus, kas nogulsnēti divos laikposmos: pirmā fāze datēta ar laiku starp ceturtā gadsimta vidu un sestā gadsimta vidu, bet otra — starp sestā gadsimta beigām un astotā gadsimta beigām. Pētnieki ezera gultnes nogulumos ir atraduši arī aitu DNS, kas datējama ar aptuveni 500. gadu. Tā kā skandināvi buras sāka izmantot tikai aptuveni 750. gadā, maz ticams, ka viņi varēja sasniegt Fēru salas pirms tam, kā rezultātā pētījumā secināts, ka pirmie kolonisti, visticamāk, cēlušies no Skotijas vai Īrijas. Pastāv versija, ka 625. gadā salas apmeklēja īru mūki, kuri tur apmetās uz dzīvi. Pēc 800. gada salas kolonizēja norvēģu vikingi, un viņu senās rietumnorvēģu valodas dialekts vēlāk attīstījās par mūsdienu fēru valodu. Reformācija Fēru salas sasniedza 1538. gadā, divus gadus pēc Dānijas. Laikā no 16. līdz 18. gadsimtam Fēru salas cieta no berberu korsāru vergu sirojumiem. Tumšākais periods Fēru salu vēsturē ilga no 1655. gada, kad Kristofers Gabels valdija pār Fēru salām līdz 1709. gadam, kad nomira viņa dēls Frederiks. 1662. gadā Gabels pārņēma tirdzniecības monopolu pār salām, un tās kļuva par privātu koloniju. 1856. gadā monopols tika atcelts. 1814. gadā Norvēģija ieguva neatkarību no Dānijas, bet Fēru salas, Islande un Grenlande palika Dānijas Karalistes pakļautībā. Luterāņu mācītājs Venceslavs Ulriks Hammeršaimbs 1846. gadā ieviesa oficiālu fēru valodas ortogrāfiju, veicinot valodas atdzimšanu un nacionālās kustības izaugsmi 20. gadsimta sākumā attīstījās autonomistu kustība, daļa no kuriem prasīja pilnīgu neatkarību. 1940. gada 12. aprīlī britu karaspēks okupēja Fēru salas operācijas "Valentīns" ietvaros. Nacistiskā Vācija tobrīd jau bija okupējusi Dāniju un uzsākusi iebrukumu Norvēģijā. 1942.—1943. gadā britu uzbūvēja pirmo lidostu Fēru salās — Vagaras lidostu. Briti atturējās no Fēru salu iekšējo lietu pārvaldības, un kara laikā salas kļuva faktiski pašpārvaldošas. Pēc kara beigām un britu armijas aiziešanas šis periods un Islandes pasludināšana par republiku 1944. gadā kalpoja par precedentu un paraugu autonomistiem. 1946. gadā notika referendums, kurā neliels vairākums (50,73%) nobalsoja par neatkarību; tomēr Dānijas valdība anulēja rezultātus,, apgalvojot, ka nederīgo balsu skaits bija lielāks par niecīgo balsu pārsvaru, un tas padara rezultātu nederīgu. Salas palika Dānijas suverenitātē. Tomēr pēc ilgstošām sarunām Dānija 1948. gada 30. martā piešķīra Fēru salām pašpārvaldi. Šī vienošanās piešķīra salām augstu autonomijas pakāpi, un fēru valoda kļuva par oficiālo valodu visās publiskajās sfērās. 1955. gadā ar formālu un paradoksālu ieganstu — aizstāvot viņiem simpātisku dāņu ārstu pret farērieša iecelšanu viņa vietā Klaksvīkā notika separātistu sacelšanās pret varas iestādēm. Lai apturētu nemierus, uz salām tika nosūtīti vairāk nekā 200 policistu, separātisti par atbildi mīnēja ostu, bet konflikts tika atrisināts kompromisa ceļā pirms policijas ierašanās.. 1960. gados modernizēja zvejas floti un uzbūvēja pārstrādes fabrikas. Tā kā Farēru salas bez zivju nozvejas ir pazīstamas arī ar vaļveidīgo medībām, kas aizliegtas lielākajā daļā valstu, tad viņu zvejniekiem nereti rodas konflikti ar ekoloģiskajām organizācijām. 2014. gadā Fēru salas atteicās piedalīties ES boikotā pret Krieviju pēc tās pirmā iebrukuma Ukrainā. Sports Fēru salu sieviešu un vīriešu futbola izlases bieži piedalās Baltijas izlašu sacensībās. Skatīt arī Ziemeļvalstis Noderīga informācija Fēru Salu nacionālā bibliotēka Arhivēts 2008. gada 15. septembrī, Wayback Machine vietnē. (fēriski) Fēru salu dabas foto, daudz bilžu ar putniem (fēriski) Atsauces Ārējās saites Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Fēru Salas. Encyclopædia Britannica raksts (angliski) Visuotinė lietuvių enciklopedija raksts (lietuviski) Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski) Encyclopædia Universalis raksts (franciski) Katoļu enciklopēdijas raksts (angliski)