Tallinna Reaalkool

Tallinna Reaalkool on gümnaasium Tallinnas, mis on asutatud 1881. aastal. Ajalugu Asutamine 19. sajandi teisel poolel jõudis tööstuslik pööre Venemaale, sealhulgas Eestisse. Kui 1857. aastal kaotati Tallinna kindlusevöönd ja 1870. aastal avati Balti raudtee, said Tallinna kaubandus ja tööstus kiiresti arenema hakata. See aga tekitas vajaduse senist hariduselu reformida. 1872. aastal anti Venemaa keisririigis välja kooliseadus, mille alusel rajati olemasolevate kõrvale uus koolitüüp – reaalkool. Sidudes vajaduse uue haridusasutuse järele samal aastal olnud Peeter Suure 200. sünniaastapäevaga, sai rajatava kaheklassilise kooli nimeks Tallinna Peetri Reaalkool (vene keeles Ревельское Петровское реальное училище), mida toetasid Tallinna linnavalitsus ja gildid ühiselt 1700 hõberublaga. Algul oli õppetöö saksakeelne ja toimus vastu linnamüüri paiknenud kolmekorruselises kivimajas aadressil Lai 46, kuid juba 1883. aastal koliti vastvalminud koolihoonesse Estonia puiesteel. Esimeseks direktoriks sai matemaatikaõpetaja Peter Osse. Tsaariaeg Tsaar Aleksander III algatatud venestuspoliitika tulemusena hakati paljusid õppeaineid õpetama vene keeles. Vene õppekeelele üleminekuga küll venitati, kuid 1890. aastal sai see siiski teoks. Aadressil Karjavärava promenaad 2/24 asunud Tallinna Peetri Reaalkooli direktor oli 1915. aastast Nikolai Kann, kes valiti ka 1. augustil 1920 Tallinna I Reaalkooli direktoriks. Ta oli esimene eestlasest avaliku keskkooli direktor. Kann õpetas saksa keelt ja ajalugu ning poisid kutsusid teda direks. Tegevus Eesti Vabariigi loomisel Nii iseseisva riigi rajamisel kui ka selle kaitsmisel vabadussõjas oli oluline roll Tallinna Reaalkooli õpilastel ja õpetajatel, eriti võimlemisõpetajal Anton Õunapuul. Ei tasu muidugi unustada, et ka paljud teised Reaalkooli õpetajad eesotsas hilisema direktori Karl Koljo, kauase võimlemisõpetaja Voldemar Resel-Resevi ja joonistusõpetaja Roman Nymaniga käisid sõjas. 1917. aasta suvel sai Tallinna Reaalkooli õpetajast Anton Õunapuust ühtlasi Tallinna miilitsakomissar. Õunapuu asutas 1917. aastal õppuritest erilise üksuse (skaudirühma), mille ta nimetas Õppiva Noorsoo Rooduks. Selles osales 340 õpilast, kellest 82 olid Tallinna Reaalkoolist. Õunapuu loodud roodust sai esimene rahvusliku meelsusega jõud Tallinnas. 1917. aastal jätkus Venemaa sisemine lagunemine I maailmasõja tõttu. Kuigi oktoobripöördega võimule tulnud enamlased võtsid eesmärgiks Venemaa väljatoomise I maailmasõjast, ei realiseerunud see plaan veel kohe. Saksamaa jätkas idarindel pealetungi ning 1917. aasta sügisel langesid Lääne-Eesti saared Saksamaa okupatsiooni alla. Saksa vägede edasiliikumine jätkus ning 23. veebruaril 1918 jõudsid Saksa väed Tallinna lähedale. Samal ajal valmistus enamlik võim evakueerumiseks – rüüstati, rööviti ladusid, kaos oli üldine. Vaja oli kord luua ja korra loojaks sai Õppiva Noorsoo Rood. Anton Õunapuu juhtimisel suutsid Õppiva Noorsoo Rood täies koosseisus ja Omakaitse üksus 24. veebruaril kindlustada linnas julgeoleku. Kooliõpilaste ülesanne oli pärast relvade saamist kaitsta Eesti Panga hoonet, Toompead, reaalkooli ja postkontorit enamlaste ja siia jäänud Vene sõdurite vastu. Tänu õpilaste hoolsale turvateenistusele Eesti Panga hoones õnnestus Päästekomiteel seal 24. veebruaril 1918 välja kuulutada Eesti iseseisvus. Juba järgmisel päeval langes Tallinn Saksa okupatsiooni alla. Vabadussõda 28. novembril 1918 algas vabadussõda. Suurel osa rahvast ja enamikul maailmasõjast tüdinenud sõdureist puudus usk vabadussõja mõttekusse ja iseseisvuse säilimise võimalusse. Meestenappus ja väike võitlusmoraal sundis sõjaväe juhtkonda astuma otsustavaid samme, et täiendada rindeväeosi, eriti soomusrongide meeskondi. Uute väeosade komplekteerimiseks läksid Johan Laidoner, Peeter Kann ja Johan Pitka Beljajeva kooli noori värbama. Tänu sütitavale kõnele suudeti 200 poisist värvata 125, kellest kaksteist olid realistid. Kui kindral Aleksander Tõnisson uusi vabatahtlikke üksusi üle vaatas, pidi ta tõdema, et jalaväeüksuseks on neid liiga vähe, ja seetõttu määrati nad soomusrongile nr 2. Realistide üksuste tarbeks eraldati kaks esimest vahet rongi otsas. Soomusrong nr 2 läks sõtta kõigest kümne vaguniga, kuid sõja lõpus oli neid juba kakskümmend. Algul baseerus soomusrong Aegviidus, kust esimene lähetus oli 28. detsembril 1918 Tapa linna tagasi vallutama, mis aga ebaõnnestus. Esimesed tõelised tuleristsed sai üksus samal päeval Anna mõisa all. Rindel oli olukord kehv, ligi 12 000 mehest 6000 olid väeüksusest deserteerunud ning koju läinud. Kõige parem olukord oli soomusrongidel. Soomusrongide koosseis püsis, sest see koosnes peamiselt vabatahtlikest ja ohvitseridest. Detsembris 1918 pandi Tallinna Reaalkooli hoonetes lipnik Leopold Tõnsoni algatusel alus Kalevlaste Malevale, ametlik luba sõjaministeeriumist anti 16. detsembril 1918. Organiseerijate hulgas olid reaalkooli võimlemisõpetaja Anton Õunapuu, kellest sai kalevlaste kuulipildujakomando pealik, ja Otto Tief. Juba 20. detsembril 1918 alustas reaalkooli kantseleis tegevust vabatahtlike vastuvõtubüroo, mida juhtis Leopold Tõnson. 22. detsembriks oli kalevlastel koos üle kahe rühma jagu mehi. Kalevlased olid vaevalt nädala õppust saanud, kui Johan Pitkalt tuli käsk teha dessant Loksale, millest võttis osa 60 meest. Enne lõplikku Viru rindele Jõelähtmesse minekut oli Kalevlaste Malevas 250 meest. Just kalevlaste ja ka soomlaste abiga suudeti taganemisele lõpp teha. Kuuldused lisavägede saabumisest innustasid ka teistel rinnetel olevaid sõdureid niivõrd, et kõik vaenlase rünnakud löödi tagasi. Seda momenti koos inglaste laevastiku saabumisega võib pidada vabadussõjas pöördeliseks. Esimene realistist õppursõdur, kes vabadussõjas 8. detsembril 1918 hukkus, oli Harald Triegel. Esmalt maeti ta Järve mõisa ühishauda, kuid tema isa kaevas 1919. aastal surnukeha sealt välja ning mattis Haraldi surnukeha ümber praegusele Siselinna kalmistule. 9. mail 2000 paigaldas Tallinna Reaalkool kangelassõduri mälestuse jäädvustamiseks tema hauale väärika hauatähise, mille juures käivad realistid iga aasta 8. detsembril. Kolmteist päeva hiljem, 21. detsembril 1918, langes järgmine realist – Gunnar Dobka. Matusetalitlus toimus Niguliste kirikus ja ta maeti Tallinna Kopli surnuaiale. Matmispaik on kadunud olematusse koos rüüstamiste ja tasandamistega. Mõniste mõisa kaitstes langes kalevlaste ridades kolmas realistist õppursõdur – Eugen Seeberg. Matus toimus Jaani kirikus ja ta maeti Kopli surnuaiale – haua saatus on sama mis Dobkal. Artur Sisask oli soomusrongi nr 2 sõdur. Ta hukkus 19. märtsil 1919, kui soomusrongi dessantrühm mereväelaste ja soomusrongi nr 1 meestega läks Orava mõisa tagasi vallutama. Märt Karmo väitel osales vabadussõjas 84 realisti, kõik ei olnud siiski rindel. Gustav Adolfi Gümnaasiumis oli õppursõdureid 129. Kõigi Tallinnast vabadussõjas langenud õpilaste ja õpetajate auks seisab Tallinna Reaalkooli kõrval 1927. aastal rajatud monument "Reaali Poiss", mis on ühtlasi vanim vabadussõja monument Tallinnas. Skulptor oli Ferdi Sannamees ja arhitekt reaalkooli vilistlane Anton Soans. Peale monumendi on vabadussõjas langenud neljale õpilasele ja Õunapuule tehtud marmortahvel. See asub reaalkooli aula seinal ja avati 24. veebruaril 1923. Teine maailmasõda Kuna 1939. aasta 23. augustil Saksamaa ja NSV Liidu vahel sõlmitud mittekallaletungilepinguga läks Eesti NSV Liidu mõjusfääri, kutsus Hitler Eestis elava saksa rahvusgrupi tagasi kodumaale. 1939. aasta sügisel lahkus seetõttu ka 1919. aastal Tallinna Reaalkoolis tööd alustanud matemaatika-, füüsika- ja kosmograafiaõpetaja Paul Ederberg, hüüdnimega Pudi. Saksamaal töötas Pudi samuti õpetajana, viimased teated pärinevad tema kohta 1945. aasta maist. Peale Paul Ederbergi lahkus veel teisi õpetajaid ning õpilasi. 1940. aasta sügisel, pärast Eesti Vabariigi okupeerimist Nõukogude Liidu poolt, algas õppeaasta paljude muudatustega: osaliselt oli muutunud õpetajaskond, palju muutusi oli õppetöös. Kool nimetati Tallinna II Keskkooliks. 7. augustist 1940 ametist 1936. aastast kooli direktorina töötanud Karl Koljo. Veel 25. jaanuaril 1940 oli direktor Koljo pannud klassijuhatajatele südamele, et nad vankumatult kaitseksid ja sisendaksid õpilastele Eesti iseseisvuse säilitamise üllast mõtet. 1940. aasta sügisel tühistati Eesti Vabariigi koolisüsteem ning tekkis kurioosum: kolmanda klassi õpilased tagandati teise klassi. Samas muutus kooliõpilaste hulgas populaarseks male mängimine. Olud soodustasid ka pimesimänge, sest kui kooli kogunemistel pidi kuulama igavaid poliitilisi kõnesid, siis jäid poisid grupiti seisma ja veetsid aega malet mängides – üksteisele vaikselt käike pomisedes. 19. augustist 1940 sai Tallinna II Keskkooli direktori kohusetäitjaks Anton Lipping. 1940. aastal võeti aulast maha marmortahvel. Punavõimud võtsid 1940. aasta sügisel maha ka vabadussõjas langenud õpilaste ja õpetajate auks püstitatud mälestussamba ehk Reaali Poisi. Pärast võimuvahetust 1941. aastal andsid Saksa okupatsioonivõimud loa mälestussamba taastamiseks, aulas taasavati ka marmortahvel. Edasi toimus koolitöö enamjaolt normaalselt kuni 1944. aasta märtsipommitamiseni, mille tõttu katkestati ka koolitöö. Kuigi pommitamise käigus sai reaalkooli hoone tugevalt kahjustada, ei olnud purustused sedavõrd karmid kui kõrval asuva Estonia omad – teater oli täiesti varemeis. Kuigi ümberringi oli hävitustöö suur, pääses Reaali Poiss imekombel pommitamisest puutumatuna. Pärast punavõimude uut võimuletulekut kõrvaldati 1945. aastal taas reaalkooli aulas asuv marmortahvel ja 1948. aastal hävitati ka Reaali Poiss. Õppetöö jätkus 16. oktoobril 1944 ja segase aja tõttu vahetusid direktorid tihti. Nõukogude okupatsioon Aastatel 1945–1949 vahetus direktor viis korda. Siis sai Tallinna 2. Keskkool esimese naisdirektori – Emilie Pertelsi, kes töötas reaalkoolis aastatel 1949–1953. Kuigi Pertels oli Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei liige, ei kõnelnud ta parteipoliitikast kunagi ega ilmutanud ka entusiasmi ametliku ideoloogia propageerimiseks. Samuti polnud ta leppimatult eestikeelse õppe ega eestimeelsete ilmingute vastu. Pertelsi peamiseks jäljeks Tallinna Reaalkooli ajaloos loetakse lõpukella traditsiooni, mis tema ametiajal tekkis. Pertelsile järgnes Aleksei Tsõgankov, kelle hüüdnimi oli Paša (oli ametis 1953–1970). Tsõgankov õpetas ka NSV Liidu ajalugu. Ajapikku sai temast kooli patrioot, kes tuli edukalt toime ideoloogiliste suuniste ja kooli praktilise elu sidumisega. Ta pani 1955. aastal aluse jaanuarikuistele vilistlaspäevadele, mis asendasid 29. septembril peetavaid vilistlaspäevi. Tänini peetakse reaali vilistlaspäeva jaanuari viimasel laupäeval. Tema ajal muudeti kool segakooliks ning ehitati peahoone kõrvale algklassidele mõeldud abihoone hüüdnimega Väike Maja. Tähiseid Tallinna Reaalkooli ajaloost 1881 – asutati saksa õppekeelega Tallinna Peetri Reaalkool. Tallinna Peetri Reaalkooli hoone on tunnistatud kultuurimälestiseks nr 1072. 1884 – valmis peahoone, esimene kooliks projekteeritud hoone Tallinnas, arhitekt Max Höppener ja insener Carl Gustav Jacoby. 1885 – I lend lõpetas Tallinna Peetri Reaalkooli. 1918 – õppursõdurid liitusid Kaitseliiduga ja läksid Vabadussõtta. 1921 – võeti kasutusele must-kuldne koolimüts. 1927 – avati Reaali Poiss – mälestussammas Vabadussõjas langenud Tallinna õpetajatele ja õpilastele. 1954 – kool muudeti segakooliks. 1958 – valmis uus õppehoone, nn Väike Maja. 1981 – tehti suurem remont kooli juubeliks. 1993 – taastati Vabadussõjas langenud Tallinna õpetajate ja õpilaste mälestussammas. 2000 – kool jätkas tööd põhjalikult renoveeritud koolihoones. Kooli nimi 1881 Tallinna Peetri Reaalkool – Petri-Realschule zu Reval 1890 Revelskoje Petrovskoje Realnoje Utšilištše (Ревельское Петровское Реальное училище) 1918 Revaler Oberrealschule (Tallinna Saksa Poeglaste Reaalgümnaasium, saksa õppekeelega) ja Tallinna Linna Eesti Reaalkool (Tallinna Poeglaste Reaalgümnaasium, eesti õppekeelega) 1919 Tallinna Linna I Reaalkool 1923 Tallinna Linna Poeglaste Reaalgümnaasium 1930 Tallinna Linna Poeglaste Gümnaasium 1934 gümnaasiumi haruna – Tallinna Linna 1. Poeglaste Keskkool 1937 kahe haruna: Tallinna 2. Progümnaasium + Tallinna 2. Gümnaasium Tallinna 2. Reaalkool + Tallinna Majanduslik Erikool 1939 Erikool muudeti Tallinna 2. Poeglaste Kommertskooliks 1940 Tallinna 2. Keskkool 1941 Tallinna 2. Gümnaasium 1944 Tallinna 2. Keskkool 1990 Tallinna Reaalkool Direktorid 1881–1890 Peter Osse 1890–1915 Wilhelm Petersen 1915–1933 Nikolai Kann 1933–1936 kt Ernst Peterson-Särgava 1936–1940 Karl Koljo 1940–1941 kt Anton Lipping 1941–1945 Tiit Reinaste 1945 Arnold Kurve 1945–1947 Johan Hansschmidt 1947–1949 Albert Kiitam 1949–1953 Emilie Pertels 1953–1970 Aleksei Tsõgankov 1970–1976 Oskar Radik 1976–1980 Hain Hiieaas 1980–1986 Harri Sirgi 1986–1995 Hain Hiieaas 1995 kt Helen Kaasik 1995–1998 Mart Kuurme 1998–2014 Gunnar Polma 2014–... Ene Saar Sümbolid Koolimaja 1881. aasta 10. juunil võttis Tallinna linnavalitsus vastu otsuse ehitada Tallinna Peetri Reaalkoolile uus koolihoone. Asukohaks valiti avar ja suur väljak praeguse Estonia puiestee ja Georg Otsa tänava nurgal. Tallinna Reaalkooli peahoone on ehitatud uusklassitsistlikus stiilis ning püstitati 1881–1883 rahvusvahelisel arhitektuurikonkursil väljavalitud projekti järgi, arhitekt Max Höppener, insener Carl Gustav Jacoby. Kolmekorruselise, lameda kelpkatusega historitsistliku hoone peafassaadi liigendab rustikaalsete pilastritega portikus, mille lõpetab kolmnurkne frontoon. Peakorruseid kaunistavad pilastrid ja karniisid. Külgfassaadile avanevate aula akende vahele on paigutatud karüatiidid, skulptor August Volz. Hoone on üldjoontes säilitanud oma algse plaanilahenduse. Ruumid on paigutatud ümber keskse piduliku trepikoja ja selle kõrval läbi II ja III korruse ulatuva aula, millesse galeriina avanevad III korruse koridorid. Paraadtrepp annab majale pidulikkust, tagades ühtlasi koridoridele piisava valguse. Peatrepp ühendab omavahel kolme korrust 106 astmega, kõrvaltrepid viivad aga neljandale korrusele 196 astmega. Peatrepil kõnnitakse traditsiooniliselt ainult nii, et käsipuu jääb alati paremale käele. Aastatel 1999–2000 restaureeriti Tallinna Reaalkooli põhjalikult arhitekt Katrin Etverki ja sisekujundaja Tiiu Lõhmuse projekti järgi, töid teostas AS Merko Ehitus. Hoonele lisati IV korrus, hoone ajaloolist välisilmet ei muudetud. Võimaluste piires on taastatud teadaolevad algsed värvilahendused. Töid alustati 1999. aastal välisvõrkude paigaldamisega, paralleelselt tehti ettevalmistusi välisviimistlustöödeks ja uute trepikodade ehitamiseks, siseruumides tehti lammutustöid ja avati konstruktsioone. Väike Maja 20. sajandi lõpus kavandatud uus maja 21. sajandi algul kavandatud uus maja Koolimüts Levinuim Tallinna Reaalkooli sümbol on koolimüts, mis on oma pika ajaloo vältel ka muutunud. Lõpliku, praeguseni kestva kuju ja värvi andis reaali mütsile kunstnik ja Tallinna Reaalkooli kunstipedagoog, joonistusõpetaja Roman Nyman 1921. aastal. Selle kujunduse kiitis heaks nii pedagoogikanõukogu kui ka aasta hiljem haridusministeerium. Ilmselt sel ajal sai ka reaalkooli mustast riidest müts, kuldsete triipudega äärtel ja siksakkidega mütsipõhjas, eluõiguse ning jäi kooli sümboliks ja tunnuseks rohkem kui 20 aastaks. 1923. aastal otsustas kooli pedagoogikanõukogu muuta koolimütsi kandmise kohustuslikuks. Pärast koolireformi tegi haridusministeerium koolimütside üldises ettekirjutuses muudatusi, mille tulemusel ei tohtinud enam põhikooli õpilaste mütsipõhjas kuldseid siksakke olla, kuid gümnasistidel see õigus säilis. Nüüdisajal panevad Tallinna Reaalkooli õpilastele koolimütsi pähe õppeaasta avaaktuse eel kooli direktor ja klassijuhataja. Koolisõrmus ja lõpumärk Koolimütsi kõrval on Tallinna Reaalkooli sümbolid lõpumärk ja koolisõrmus. Lõpumärk oli kuuldavasti juba 20. sajandi algusaastail kasutusel, kuid vanim märk, mis on õnnestunud leida, pärineb 1918. aastast, kuigi ka 1916. aasta vilistlane Georg Meri on väitnud, et nende lennul oli olnud sarnane märk. 1924. aastal korraldati esimene disainikonkurss märkide tarbeks, lootusega, et valides enimmeeldinud kujunduse, suudetakse edaspidi põlistada kindlam ja ühtsem kujundus. Järgmisel aastal, 1925., korraldati aga juba uus konkurss, mille võitis Alfred Kang-Kaingi. Tema loodud kujunduses võib juba ära tunda kõigi hilisemate reaali lõpumärkide algkuju. "Endisaegne romb oli kaotanud oma võrdkülgsuse ning asendatud kahe rombi ja ühe kolmnurgaga. Väiksem, valge romb märgi ülaosas kannab lennu numbrit. Sinivalgete püstkriipsudega (Tallinna ja reaalkooli lipu värvid) kolmnurk on aluseks väiksemale rombile ning kannab teise kihina teksti "T I R". Rombi läbivad musta ja kullaga kaunistatud stiliseeritud tiivad (kummalgi kuus hoosulge) viitavad reaalkooli mütsi värvidele". Juba 1920. aastate teisel poolel hakati lõpumärke pidulikult jagama kooli aastapäeva aktusel ehk 29. septembril. Kõigepealt jagas tolleaegne direktor kiitust tublidele sportlastele ja muusikutele ning seejärel jagati tervele abituuriumile nende märgid. Abituriendid kinkisid seejärel austuse tähisena lõpumärgid direktorile, inspektorile, klassijuhatajatele (ordinaariustele) ja ka paarile soositumale õpetajale, ülendades neid sedasi auabiturientideks. Märkide kätteandmise tseremoonia kõrval kehtis traditsioon ka need sisse õnnistada ja seda pidu nimetati märgipulliks. Pärast Eesti Vabariigi okupeerimist NSV Liidu poolt 1940. aasta juuni keelati lõpumärkide tegemine ära. Hruštšovi sula ajal, 1957. aastal, lõpumärkide tegemine taaselustati, kuid sugugi mitte päris endisel kujul. Punaokupatsiooni ajal tekkis vajadus sümboli järele, mis ühendaks kõiki reaalkooli lõpetajaid, nagu varem oli teinud lõpumärk. Valik langes lõpusõrmuste kasuks. See komme jätkus ja kinnistus Saksa okupatsiooni ajal (1941–1944), kuigi sõrmuste tegemine ja kandmine oli koolipoistele ka siis keelatud. Väidetavalt tehti esimesed sõrmused juba 1938. aastal. 1939. aasta sõrmusel oli ovaalsel plaadil R-täht ja tammelehed. Seega ei saa väita, et üksnes lõpumärkide keelustamine oli põhjus, miks lõpusõrmuseid valmistama hakati. Samas oli lõpumärkide keelamine üks põhjusi, miks sõrmuste tegemine muutus traditsiooniks. 1940. aasta sügisel otsustas tollane lõpuklass, et tellib endale samuti kooli lõpusõrmused ning esialgu sooviti eeskujuks võtta 1939. aasta sõrmusest. Siis jõuti aga järeldusele, et too tammelehtedega versioon ei sobi, ning lõpuklassis õppiv Heino Juurikas, kes oli hea joonistuskäega, tegi uue kavandi – ümmargusel mustal emailplaadil tosinnurga sisse R-tähe. Heino Juurikas joonistas ja sõrmusele ka reaali deviisi "Üks kõikide, kõik ühe eest". Nõukogude okupatsiooni ajal olid koolisõrmused kujunduselt üsna sarnased praegustega. Need olid samuti hõbedast, keskel mustal taustal koolimärk. Põhiline erinevus seisnes selles, et praegu on sõrmustel R-täht ja tol ajal oli IIK. Lisaks oli tammelehtede ning teksti kujundus veidi teistsugune ja koolimärki ümbritsevatel sakkidel puudus punkt, mis praegustel sõrmustel on. Nii praegustel kui ka tollastel sõrmustel on kooli deviis, kuid sõnastus on veidi erinev. 100. lennu sõrmustel on kiri "Üks kõikide, kõik ühe eest" ning praegustel "Kõik ühe eest, üks kõikide". Hoolimata sellest, et sõrmused ei tohtinud olla R-tähega, lasi peaaegu igas lennus keegi endale R-iga sõrmuse teha. Kõik sõrmused pidid küll läbima kontrolli, kuid vahel polnud see kuigi range. Osa õpilastest lasi hiljem IIK R-i vastu välja vahetada. Need, kellel oli sugulasi, kes olid varem reaalkoolis õppinud, kandsid vanu sõrmuseid, millel oli samuti R-täht. Lipp 1881. aastal rajatud Tallinna Peetri Reaalkool sai esimese lipu lastevanematelt kingitusena 1884. aastal, kui avati pidulikult reaalkooli uus õppehoone. 1989. aastal 21. aprillil kinnitati ametlikuks kooli lipuks lipp, mille keskel oli punase tõrvikuga lõpumärk ja R-täht, mis oli ümber kujundatud Rooma number kahe sarnaseks. Üleval kaares oli kooli deviis ning all Tallinna 2. Keskkool. Lipu esikülg oli sinine ning kiri kollane. Lipu teine pool oli kujundatud Tallinna linna lipu põhivärvidega sini-valgetriibulisena. 28. septembril 1991 ehk 110. aastapäeva eelpäeval pühitseti Kaarli kirikus uus koolilipp, millel oli kirjas Tallinna Reaalkool ning lõpumärgil R-täht. Tallinna Reaalkooli 120. aastapäeva puhul 2001. aastal õnnistati Kaarli kirikus sisse tänini kasutusel olev koolilipp, kus enam ei olnud tõrvikut ning kirjad olid valget värvi. Lippu kasutatakse riiklikel tähtpäevadel ja kooli pidulikel üritustel: esimesel koolipäeval, lõpumärgi ja viimase koolikella aktusel, vilistlaspäeval, kooli juubeliaktusel ja laulupidude rongkäikudel. Lippu kannavad abituriendid, lipu üleandmine toimub kevadel lõpuaktusel. Marmortahvel Reaalkooli ajalooliseks väärtussümboliks on kujunenud marmortahvel. Marmortahvel avati 1923. aastal kooli aulas Vabadussõjas langenud õpetaja Anton Õunapuule ja neljale realistile – Harald Trigelile, Gunnar Dobkale, Artur Sisaskile ja Eugen Seebergile. Lisaks nimedele on tahvlil märgitud ka langemise aasta ja koht. Esimese Nõukogude okupatsiooni ajal, 1940. aastal, kõrvaldati aulast marmortahvel. Saksa okupatsiooni ajal, 1941. aastal, marmortahvel taastati. Teise Nõukogude okupatsiooni ajal tahvel hävitati ning selle kohale paigutati Lenini ja Stalini bareljeef. Tahvel taastati uuesti alles perestroika lõppjärgul 1990. aastal enne Eesti Vabariigi taasiseseisvumist. Igal vabariigi aastapäeva aktusel pühendatakse hetk marmortahvli vaatamisele ja langenute meenutamisele. Traditsioonid Pudi rida Pudi rida on realistidele iseloomulik liikumisviis, mida kasutatakse nii tähtsatel koolisündmustel kui ka väljaspool kooli, näiteks spordivõistlustel auhinnale järele minnes. Pudi reas kõnnitakse üksteise järel, käed selja taga, tõsine ilme näol. Kindlasti tuleb välja kõndida kõik täisnurgad. Pudi rida on saanud nime legendaarselt eestiaegselt füüsikaõpetajalt Paul Ederbergilt (hüüdnimega Pudi). Tema õpilased on kirjeldanud, et ta kehastas oma õpetatavaid aineid ehk oli täpne, abstraktne ja kuiv. Ilmselt just tänu sellele kujunes õpilastel Pudi klassi minnes välja komme õpetaja kõndimisviisi matkida. Kuigi selline kõndimisviis oli seotud ühe kindla õpetaja ja tema õpilastega, on see komme kestnud tänini ning omandanud olulise koha Reaalkooli identiteedis. Märgiaktus ja -pidu Viimase aasta sügisel saavad abituriendid ja nende valitud õpetajad märgiaktusel lõpumärgid. Õhtusel tantsupeol osalevad kõik gümnaasiumi õpilased. Kell 21 laulavad abituriendid nooremad õpilased majast välja salmiga: "Välja, välja koolimaja seest, sest aeg on minna tudule, kel märki pole ees!". Seejärel lunastatakse märgid kindla rituaali järgi. Sõrmuste pidu See on traditsiooniline, väljaspool maja toimuv üritus, mille organiseerivad sõrmuste saajad ise. Sõrmused lunastatakse kindla rituaali järgi (rapiir, sõrmused, hõbekarikas, küünlad, ladinakeelne deviis). Uute gümnasistide ristimine Uute gümnasistide ristimine on mitteametlik nädalapikkune gümnaasiumisse sisseelamise periood, mida korraldavad abituriendid. Ristimine algab laupäevale langeva tutvumispeoga, hõlmab erinevaid võistluseid ning kulmineerub flash mob'i ja uute gümnasistide sisseõnnistamisega. Lõpukell Viimasel koolipäeval tullakse kooli rahvariietes. Toimub aktus, mille lõpetab Konstantin Türnpu "Lahkumise laul". Viimast korda heliseb kell 12 korda. Pärast seda, kätest kinni, käiakse läbi kooliruumid, staadionipiirded ja Raekoja plats. Pidu lõpeb Rocca al Mare Vabaõhumuuseumis pikniku ja rahvalike mängudega. Särgava pea pesu Ernst Peterson Särgava oli kauaaegne Reaalkooli eesti keele õpetaja ja kooliinspektor. Talle püstitatud mälestusmärk asus algselt Kadrioru pargis. 1998. aastal paigaldati sammas realistide ettepanekul ümber Tallinna Reaalkooli ees olevale haljasalale. Samal aastal sai alguse ka Särgava peapesu traditsioon: kooli abituriendid pesevad Särgava sünniaastapäeval 29. aprillil ta pea puhtaks. Kuna samba hüüdnimi on Habe, kutsutakse seda toimingut ka Habe(me) peapesuks. Särgava haual Metsakalmistul süüdatakse traditsiooniliselt küünal kell 18. Vilistlaste päev ehk Reaali Sumin Iga aasta jaanuari viimane laupäev on vilistlaspäev. Päeval võetakse õpilastega mõõtu korvpalli- ja võrkpalliturniiril Grand Prikk. Õhtul on klasside kokkusaamised koolimajas ehk Reaali Sumin. Reaali Ramm Georg Lurichi mälestuseks peetakse võistlust Reaali Ramm, kus selgitatakse välja tugevaim realist. Vabariigi aastapäeva tähistamine Igal aastal vabariigi aastapäeva eel asetavad Vabadussõjast osa võtnud kolme Tallinna kooli (Tallinna Reaalkooli, Jakob Westholmi Gümnaasiumi ja Gustav Adolfi Gümnaasiumi) õpilasesindused ja direktorid ühise pärja Vabadussõjas langenud õpilaste ja õpetajate ausambale. Tseremoonial osaleb Tallinna linnapea. Presidendiaktus Eesti Vabariigi juubeliaastapäeval, iga viie aasta järel, toimub Reaalkooli aulas aastapäeva aktus Eesti presidendi osavõtul. Aktusel osalevad Vabadussõjast osa võtnud Tallinna koolide (Tallinna Reaalkooli, Jakob Westholmi Gümnaasiumi ja Gustav Adolfi Gümnaasiumi) esindajad. Kooli aastapäev Kooli aastapäeva tähistatakse iga aasta 29. septembril ühise piduliku sünnipäevatordi söömisega, kus autasustatakse kõige väljapaistvamaid õpilasi (näiteks rahvusvaheliste olümpiaadide võitjaid). Samas antakse õpilastele üle ka Tallinna Reaalkooli tegevuse edendamiseks loodud fondide stipendiumid. Õpilastegevus Reaali Esinduskoda Tallinna Reaalkooli gümnaasiumiosa õpilasesindus on Reaali Esinduskoda (REK) ning põhikooliosa esindab Põhikooli Esinduskoda (PEK). REK-i presidendi valimised toimuvad iga aasta oktoobris. Reaali Esinduskoda kuulub õpilasesinduste liitu G5, mille eesmärgiks on viie Tallinna kesklinna kooli vahelise koostöö arendamine. Üle aasta külastavad REK-i esindajad Hugo Treffneri Gümnaasiumi ja HTG õpilaskogu esindajad omakorda Tallinna Reaalkooli. Reaali Poiss Reaali Poiss on Tallinna Reaalkooli ajaleht, mis on ilmunud alates 1997. aastast sagedusega üks kord kuus. Ajaleht ilmub juhtkonnast sõltumata ning kajastab nii koolielu puudutavaid teemasid kui avaldab ka õpilaste arvamusartikleid. Koolis tegutseb džässansambel R. Õpetajaid Vaata ka Reaali Poiss Reaalmažoor Realistide Koondis Kanadas ja Toronto realistide koondis Viited Kirjandus Revalscher protestantischer Kalender für das Jahr 1898 : welches ein Gemeinjahr von 365 Tagen ist : nebst Adressbuch für Estland, 1898, lk. 95 Mehed Vabaduse Puiesteelt : Tallinna Peetri Reaalkooli, Tallinna I Reaalkooli ja Tallinna Poeglaste Reaalgümnaasiumi kunagiste õpilaste poolt koostatud mälestusteos oma auväärt kooli 90-nda aastapäeva tähistamiseks. Uppsala : Realistid vabas maailmas, 1972 (Uppsala : Arostryck). Teavik Tallinna Reaalkool E-kataloogis ESTER Reaali Teine Raamat : Tallinna Reaalkooli kunagiste õpilaste poolt koostatud : mälestusteos meie lugupeetud kooli 110-nda aastapäeva tähistamiseks, New York ja Toronto, 1991. Teavik Tallinna Reaalkool E-kataloogis ESTER Ühe Vabadussamba lugu. 1993. ISBN 9985-801-12-1 Tallinna Reaalkool 1881–2001: vilistlased. 2002. ISBN 9985-849-23-X Märt Karmo, 2011. Must-kuldne müts me peas... II, Tallinna Reaalkool 1920–1940, Saksa Reaalkool 1919–1939. "Reaal ajas" (2006, film, lavastaja Hardi Volmer) Välislingid Tallinna Reaalkooli koduleht Tallinna Reaalkooli Vilistlaskogu koduleht Merilin Vihmaru, Ajatelje teejuht. 1970.-1980. aastad. web.archive.org, 2013