Raudonoji armija

Raudonoji armija (visas pavadinimas Darbininkų ir valstiečių Raudonoji armija, rus. Рабоче-крестьянская Красная армия) – Sovietų Rusijos ir Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos karinių pajėgų pavadinimas 1918–1946 m. Vėliau ši armija pervadinta į Tarybinę Armiją. Vienas iš aktyviausių Raudonosios armijos organizatorių buvo Levas Trockis. 1922 metais sukūrus TSRS, Raudonoji armija tapo šios valstybės oficialiomis karinėmis pajėgomis. Istorija 1918 m. sausio 28 d. dekretu imta kurti Darbininkų ir valstiečių raudonoji armija, o vasario 11 d. dekretu − Darbininkų ir valstiečių raudonasis laivynas. 1918 m. vasario 23 d., tęsiantis vokiečių puolimui (operacija „Faustschlag" (liet. „Kumščio smūgis“) bolševikų vadovybė išleido kreipimąsi į gyventojus - „Socialistinė tėvynė pavojuje", kuriuo buvo kviečiama stoti į kariuomenę. Vėliau buvo paskelbtas mitas, neva šią dieną DVRA daliniai sustabdė vokiečių veržimasi link Peterogrado mūšiuose prie Pskovo ir Narvos, nors iš tiesų tą dieną didelių kautynių nebuvo, o vokiečių motociklininkų batalionas be mūšio užėmė Pskovą, o bolševikų vyriausybė posėdyje priėmė Vokietijos ultimatumą su reikalavimu sudaryti taiką. Siekdamas sumažinti šio pralaimėjimo psichologinį poveikį V. Leninas vasario 25 d. „Pravdoje" paskelbė straipsnį "sunki, bet reikalinga pamoka". DVRA pergalės įvaizdžiui formuoti vasario 23 d. trečiajame dešimtmetyje buvo paskelbta Raudonosios, vėliau Tarybinės armijos ir Karinio jūrų laivyno diena, o po SSRS žlugimo Rusijoje ji pavadinta Tėvynės gynėjo diena. 1918 m. balandžio 13 d. iš latvių raudonųjų šaulių buvo organizuota pirmoji Raudonosios armijos divizija. 1919-1920 m. DVRA vykdė plataus mąsto puolimo operacijas Ukrainoje, Baltijos šalyse ir Lenkijoje, kariavo su antibolševikiniais judėjimais Rusijos viduje ir Centrinėje Azijoje. Nugalėjus ukrainiečių valstybes (Ukrainos Liaudies Respubliką, Vakarų Ukrainos Respubliką) ir pralaimėjus karą Lenkijai 1920 m. pabaigoje paskelbta demobilizacija, kariuomenė buvo ženkliai sumažinta. 1918 m. sausio−gegužės mėnesiais į armiją buvo imami tik savanoriai, o vadai (iki pulko vado) renkami. Tačiau savanorių buvo mažai, todėl gegužės 22 d. buvo įvestas visuotinis privalomas karinis mokymas, vadus ėmė skirti karinės žinybos. 1918 m. liepos 10 d. priimtas nutarimas dėl Raudonosios armijos organizavimo visuotiniu karinės prievolės pagrindu. 1919 m., įveikus karinę opoziciją, buvo baigtas perėjimas į reguliarią masinę kariuomenę. Per 1920 – 1924 m. demobilizaciją Raudonosios armijos karių skaičius sumažėjo nuo 5,5 milijono iki 500 000 karių. Per 1924−1925 m. karinę reformą buvo pereita prie mišraus (teritorinio ir kadrinio) komplektavimo principo, kuris leido taikos metu turėti nedidelę kadrinę kariuomenę ir teritorines milicijos formuotes apygardose. Kadriniai buvo dauguma pasienio apygardų junginių ir dalių, techninė ir speciali kariuomenė, Karinis jūrų laivynas. 1925 m. sausio mėnesį TSRS revoliucinės karo tarybos pirmininku ir kariuomenės ir laivyno liaudies komisaru paskirtas M. Frunzė (vietoje L. Trockio). 1925 m. rugsėjo 18 d. priimtas sąjunginis karo prievolės įstatymas; jis nustatė ir ginkluotųjų pajėgų struktūrą. 1935−1938 m. nuo teritorinio ir kadrinio ginkluotųjų pajėgų organizacijos principo pereita į vieną kadrinę organizaciją. 1939 m. rugsėjo 1 d. priimtas visuotinės karo prievolės įstatymas panaikino iki tol buvusius tarnybos kariuomenėje ir laivyne apribojimus kai kurioms gyventojų kategorijoms. 1935 m. rugsėjo 22 d. įvesti kariniai laipsniai, o 1940 m. gegužės 7 d. − generolų ir admirolų laipsniai. TSRS gynybos ministerijos (arba ją atstojančio karinio vadovavimo organo) vadovai (po 1924−1925 m. karinės reformos): M. Frunzė, 1925 m. sausis−spalis K. Vorošilovas, 1925 m. lapkritis − 1940 m. gegužė S. Timošenka, 1940 m. gegužė − 1941 m. liepa J. Stalinas, 1941 m. liepa − 1947 m. kovas Taip pat skaitykite Nacionaliniai Raudonosios Armijos junginiai DVRA karių kategorijos ir skiriamieji ženklai (1918–1935) DVRA kariniai laipsniai ir skiriamieji ženklai (1935–1940) Raudonosios armijos žemėlapiai Išnašos Nuorodos Apie Raudonąją armiją Archyvuota kopija 2010-01-10 iš Wayback Machine projekto. (rusų k.) E. H. Carr, The Bolshevik Revolution 1917–1923, American Slavic and East European Review , Volume 13 , Issue 2 , April 1954 , pp. 256 - 258 DOI: https://doi.org/10.2307/2492060 Владимир Ленин, Тяжёлый, но необходимый урок, «Правда» №35 (вечерний выпуск) от 25 (12) февраля 1918 г. Petrone, Karen, „February 23 and March 8: Two Holidays that Upstaged the February Revolution“ Slavic Review (Cambridge University Press), 23 October 2017