Paldiski

Paldiski (aastani 1933 Baltiiski port) on linn Harju maakonnas Lääne-Harju vallas. Ajalooline rootsi päritolu nimi oli kuni 1762 Rågövik, ka Roggersvik, Rogerwiek. Linnaõigused sai 1783. aastal. Alates 2017. aasta haldusreformist on Paldiski vallasisene linn. Pärast Venemaa sõjaväe lahkumist Paldiskist kuulus see aastatel 1994–1996 linnaosana Keila linna koosseisu. Aastatel 1996–2017 oli Paldiski linna staatuses iseseisev kohaliku omavalitsuse üksus. Linna mandriosa asub Pakri poolsaarel. Paldiski linna koosseisu kuuluvad ka Suur- ja Väike-Pakri saar. Paldiski linna tunnuslause on "Rohelise energia linn". Poolsaare põhjaossa on rajatud ka Pakri tuulepark ja Paldiski tuulepark ning Pakri päikeseelektrijaam. Linnal on Tallinnaga nii elektrirongi- kui ka bussiühendus. Paljud linna elanikud käivad Tallinnas tööl. Linnas asuvad Paldiski Lõunasadam ja Paldiski Põhjasadam. Paldiskis asub kujur Amandus Adamsoni Ateljeemuuseum. Poolsaare tipus asub Pakri tuletorn. Ajalugu Muistse asustuse jäljed on Paldiski ümbruses olemas juba 1. aastatuhandest. 17. sajandil ehitasid rootslased sinna sadama rootsipärase nimega Rågövik, nimetatud ka Rogerwiekiks. Pärast Eestimaa okupeerimist Põhjasõjas 1710. aastal ja rahulepingu sõlmimist Rootsiga alustas Vene keiser Peeter I 1718. aastal kindlustatud süvasadama ja lainemurdjate ehitust, mis aga tema surmaga katkes. Pakri poolsaarele ehitati Peetri kindluse hoone, kasarmud, linna garnisoni ohvitseridele majad ja majandushooned, sõjaväeasula, laevatehas ja tsaari maja. Ehitasid sõdurid, kohalikud elanikud ja sunnitöölised. Zetterberg kirjutab Paldiski ajaloo kohta põgusalt järgmist: "Suure Põhjasõja ajal, kui Venemaa oli 1710 okupeerinud suure osa Baltikumist, andis Peeter I 1715. aastal välja määruse ehitada selleaegsesse Rogerwieki (rts Rågövik) merekindlus. Enne seda määrust oli ta uurinud ka teist võimalust, Haapsalu. Aeglased ehitustööd olid veel pooleli, kui keiser õnnistas Rogerwieki 1723. aasta suvel. Ehitustööd jäid katki, kui Peeter I suri, kuid siis jätkati neid suure hooga. Katariina II ajal 18. sajandi teisel poolel toodi töödele appi muuseas paar tuhat sunnitöölist Siberist. 1762. aastal nimetati Rogerwiek Paldiskiks. Ehituse viletsat seisukorda võis keisrinna oma silmaga näha, kui käis Paldiskis 1764. aasta suvel. Kasvanud kulude tõttu käskis ta tööd lõpetada, kuid tasahilju neid siiski veel jätkati." Vene valitsejaist käisid peale Peeter I Paldiskis ka Jelizaveta Petrovna 1746., Katariina II 1764. ja Nikolai II 1912. aastal. Jelizaveta Petrovna valitsusajal ehitused lõpetati ja 1762. aastal hakkas asula vene keeles kandma nime Baltiiski Port (Балтийский Порт), eestikeelses tõlkes 'Balti sadam'. Pakri lahel oli teiste võimalike sadamakohtade ees kolm suurt eelist: ta on praktiliselt jäävaba, väga sügav (oluline suurte sõjalaevade jaoks) ning kaitstud tormide eest Pakri saartega. Aastal 1783 sai sadama juures olev asula linnaõigused. Linna juhtis foogtikohus. 1763. aastal määrati Läänemere sadamate peadirektoriks krahv Burchard Christoph von Münnich, kes kontrollis arengus seisma jäänud Tallinna sadama seisukorda. Kuni selle ajani oli Tallinna sõjasadama asutamisel põhirõhk Peeter I soovi arvestades Paldiski suunal, kus oli laevastikule tormide eest varjumiseks soodsam kliima. Tallinna sadama olukorda arutanud komisjon otsustaski rakendada kõik jõud ja vahendid uute kivipulvärkidega sadama rajamiseks Tallinna, säilitades seejuures Paldiski kohana, kuhu laevad saaksid tormi eest pakku minna. Tallinna sadam tuli ehitada Johann Ludwig Luberas von Potti projekti järgi endisest lääne poole ning mahutama pidi ta 10 liinilaeva, 10 fregatti ja mõned väiksemad laevad. Sadamamüüride kõrguseks nähti ette 19 jalga (umbes 5,8 m) veepinnast. 1770. aastal Lüübekist Paldiskisse reisinud Johann Theophil Ludwig Orlich, kellest sai Tallinna õppeasutuse õpetaja, kirjeldas Paldiskit nii: "Paldiski paiknes tasandikul, niitude ja põõsaste keskel. Väiksed kaitsevallid olid olemas, kuid muidu oli maastik avatud. Majad olid kõik ühekorruselised. "Põllumajandus ja mere naabrus andsid elanikele toidu, toiduained olid soodsad ja neid oli palju," kirjutas Orlich. Pika merereisi ja kasinate toidukordade järel pakkus suurt rahuldust mitmekülgselt kaetud kõrtsilaud, head ja mõistliku hinnaga joogid ning tagasihoidlikud ja abivalmis inimesed. Otse naeruväärselt vähese raha eest sai metsloomapraadi ja kala. Ja veel üks tähelepanek: Paldiski elanikud rääkisid valdavalt saksa ja eesti keelt. "Kui feldmarssal krahv von Münnichi ja Peeter Suure omal ajal tehtud plaanid poleks nurjunud, oleks Paldiski sadamast saanud üks suuremaid ja paremaid kogu Euroopas," kirjutas Orlich. Von Münnich oli juhatanud ehitustöid Paldiskis, kuid surnud juba 1767. aastal." 1775. aastal viidi pärast Pugatšovi ülestõusu mahasurumist ja sellest osavõtnute karistamist Paldiskisse sunnitöölisena Salavat Julajev. Talle on linnas püstitatud mälestussammas. Paldiski sai Venemaa keisririigi Tallinna asehaldurkonnas linnaõigused 1783. aastal ja oli aastatel 1783–1796 Paldiski kreisi maakonnakeskus. Paldiski kreisi kuulusid Risti kihelkond, Harju-Madise kihelkond, Nissi kihelkond, Keila kihelkond, Hageri kihelkond, Kullamaa kihelkond, Märjamaa kihelkond. Pärast asehaldurkondade likvideerimist 1796. aastal taastati endine ühine Harju kreis. Vene-Rootsi sõjas (1788–1790) 17. märtsini (6. märts vkj) 1790 väike Rootsi eskaader (fregatid Jarramas ja Ulla Fersen ning kutterprikk Husar) tungis kapten Olof Rudolf Cederströmi (1764–1833) juhtimisel Paldiski sadamasse. Laevadelt maabus varahommikul umbes 50–60-meheline (teistel andmetel 110-meheline) dessant, mis hävitas sadamas olevad varusid, rikkus sadamakindlustistes olevaid suurtükke, põletas maha 400 mastipuud ja lahkus enne, kui kohale jõudis maavägi Tallinnast. Paldiski garnisoni komandant de Roberty anti sõjakohtu alla, kuid Katariina II andis talle siiski armu. 1870. aastal valmis Paldiski–Keila–Tallinna–Tapa–Narva–Gattšina–Tosno raudtee ehk Balti raudtee. Paldiski raudteejaam oli selle läänepoolseks lõppjaamaks. 5. juulil 1912 toimus Läänemerel ajalooline kohtumine Vene keisri ja Saksa keisri vahel. Wilhelm II jõudis jahil SMY Hohenzollern II sõjalaeva Moltke saatel Paldiski reidile. Nikolai II vastu tulnud jahil Štandart peeti lõuna 50 inimesele ja läbirääkimised poliitilisest olukorrast Euroopas, mis siiski ei mänginud hiljem rolli Esimese maailmasõja ärahoidmisel. Paldiskis võttis Wilhelm II vastu Viiburi polgu – mille patroon ta oli – paraadi. Esimene maailmasõda 1910. aastal allutati Paldiski kindlus Venemaa meredepartemangule. Esimese maailmasõja ajal paiknesid Paldiskis kui manööverbaasis väeosad, mis tagasid Venemaa Põhjarinde 12. armee ja Balti laevastiku mereväe tegevuse ohutust. Paldiski Eesti ajal Vabadussõja ajal asusid Paldiskis Traalimise Ekspeditsioon (hilisem Traalerite Divisjon) ja Tankide Klass. Alates 1921. aastast viibisid suviti Paldiskis soomusrongid, tehes linnalähedastel laskeplatsidel laskeharjutusi. Linnaelu juhtisid Paldiski linnapea, Paldiski linnavalitsus ja Paldiski linnavolikogu. 1921. aastal asutati Paldiski vabasadam. 1933. aastal nimetati Baltiski ümber Paldiskiks. Alates 1. maist 1938 oli Paldiski kolmanda astme linn. 1939. aasta kevadel olid linna uute nimedena kaalumisel Paeneeme ja Pakre. 1939. aasta septembris valis linnavolikogu linna uueks nimeks Lahe. Seda ei jõutud aga ametlikult kinnitada. 1934. aastal valiti linnavolikogusse 12 saadikut. Osavõtt oli 58,9%. Viis aastat hiljem oli samuti volikogus 12 saadikut. Teine maailmasõda Paldiski pärast baaside lepingut 1939. aastal Eestile peale sunnitud baaside lepingu järgi said NSV Liidu punaarmee ja merevägi õiguse baaside rajamiseks Saaremaale, Hiiumaale ja Paldiskisse. Esimesed Nõukogude Liidu transpordilaevad saabusid Paldiskisse kohe oktoobris 1939. Samal ajal saabusid ka Nõukogude Liidu 24. allveelaevade divisjoni kuus M-tüüpi allveelaeva (Maljutka). Paldiski sõjamerebaas (Paldiski SMB) moodustati 1940. aasta jaanuaris. Baasi ülem oli 1. järgu kapten Stepan Grigorjevitš Kutšerov, baasi koosseisus: 30. allveelaevade brigaad; 3. miiniristlejate divisjoni eskadron; 3. torpeedokaatrite divisjon; Paldiski veerajooni valve; PSMB kaldakaitse; õhutõrjebaasid ja tugiteenistused. 1940. aastal viidi PSMB üksused üle Tallinna, kuna Paldiski väikelinnas puudus sellise sõjalise kontingendi jaoks infrastruktuur (kütus, remondivõimalused, elamud isikkoosseisule jne). Puuduste likvideerimiseks ja sõjamerejõududele vajaliku materiaaltehnilise baasi loomiseks asutati Punalipulise Balti laevastiku (PBL) ülema asetäitja ehituse alal ametikoht. Ehitustööde teostamiseks Eestis asutati ka spetsiaalsed ehitusosakonnad ja nende liiniallosakonnad. Eestis tegutsenud 1. ehitusosakonna ülem oli A. Jevstignejev ja peainsener А. Kuzmin. Paldiski piirkonnas läbiviidavate ehitustööde teostamiseks aga spetsialiseeritud ehitusettevõte 01 (особое линейное строительство 01), ülem N. Zagvozdkin, peainsener S. Kalašnikov. Ehitustegevuse tulemused olid aga tagasihoidlikud ning 1940. aasta maiks oli ette valmistatud ainult neli kasarmuelamut, millest igaühes oli kohti 326 inimesele, leivatehas ja neli arteesia kaevu. Paldiski SMB Tallinna SMB koosseisus tegutses kuni 1940. aasta juunipöördeni, pärast Eesti annekteerimist muudeti Tallinn Punalipulise Balti laevastiku peabaasiks ja Paldiski SMB likvideeriti 6. septembril 1940. 1939. aasta sügisel alustas ka PBL PSMB kaitsepiirkonnas kindlustusehitiste ehitamist, kaitsepiirkonna (Balti laevastiku Läänemere rajooni rannakaitse, hiljem Läänemere rannikukaitse komandandi valitsus (управление коменданта БО БВМБ)), mille staap asus Saaremaal Kuressaares ja ülem oli brigaadikomandör/kindralmajor S. Kabanov. Kaitsepiirkonna koosseisus olid algselt PBL patareide baasil moodustatud 11., 12., 21., 26. ja 27. rannakaitse suurtükipatareid, 12. raudteepatarei, 83. ja 202. üksikud seniit-õhutõrjesuurtükiväe divisjonid. Paldiski piirkonnal oli ka suur tähtsus kogu PBL Läänemere rannikukaitsesüsteemis, kuhu kuulusid peale Paldiski ja Tallinna kindlustatud rajooni ka veel Suur-Pakri saar, Väike-Pakri saar, Osmussaar, Hiiumaa ja Saaremaa. 31. märtsil 1941 kinnitati Paldiski Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega vabariikliku alluvusega linnaks. Samast päevast kinnitati ametisse Paldiski linna täitevkomitee järgmises koosseisus: esimees Mihhail Niilus, esimehe asetäitja Georgi Svirsdin, sekretär Aleksander Raidma; liikmed: Lev Reznikov, Pavel Krom ja Nikolai Opperman. Paldiski Nõukogude ajal Pärast Teise maailmasõja lõppu muudeti Paldiski uuesti Balti laevastiku baasiks. Algul olid Paldiski Põhjasadamas kaatrite baasid ja Paldiski Lõunasadamas allveelaevade baas. Peale laevastiku oli Pakri poolsaarel veel ka piirivalvekordon, piirivalvesalga staap, ehituspataljoni rood, õhutõrje raketiüksus, rannakaitsepatareid tulejuhtimistorniga ning Balti laevastiku distsiplinaarpataljon, hospidal ning sõjaväepolikliinik, 94. õhutõrjeraketibrigaadi raketiväeosad ja isegi ballistilised raketid, millest üks asus Leetse mõisas. Paldiskis olid ka maaväe üksused (144. diviisi tagalaladu). 1950. aastate alguses ehitati Paldiskisse ühekorruselised ühe- ja kahekorterilised kokkupandavad kilpmajad, mis monteeriti kokku mahapõletatud hoonete asemele Nõukogude (praegune nimi Peetri tänav), Kingissepa (Muuli), Oktoobri (Pakri) ja Lauristini (Rae) tänava piirkonnas. Selsamal perioodil moodustus Punaarmee (Tuule) ja Põhja (Põhja) tänava rajoon. 1958. aastal ehitati Paldiski haiglahoone, 1962. aastal elektrifitseeriti Keila–Paldiski raudteelõik ning avati elektrirongiliiklus. 1960. aastate alguses ehitati viiekorruselised paneelelamud Osipovi (Sadama) tänaval, Lauristini (Rae) tänaval ning 1960. aastate lõpus kaubamajahoone. Linna lõunaosas asetses tööstustsoon, mis hõlmas mehaanikatehast, leivatehast, automajandit ja muid ettevõtteid. 1980. aastate alguses rajati linna ka Tallinna Trikotaaži Tootmiskoondis (TTTK) Marati üks tsehh. Paldiski põhjaosas Nõukogude (Peetri), Kingissepa (Muuli), Lauristini (Rae), Oktoobri (Pakri), Balti (Pargi), Adamsoni (Adamsoni), Punaarmee (Tuule), Põhja (Põhja), Sadovaja (Aia) ja Južnaja (Lõuna) tänavat, 32. kvartalit, Majatšnaja (Majaka), Salavat Julajevi (Salavat Julajevi tänav) ja Meere (Mere) tänavate piirkonnas kujunesid elurajoonid. Paldiskis elas 1951. aastal üle 3500 inimese, 1967. aastal 8000 inimest ja 1980. aastate alguses aga ligikaudu 10 000 inimest. Tuumaallveelaevade õppekeskus Pikemalt artiklis Paldiski tuumaallveelaevade õppekeskus 1962. aastal loodi Paldiskisse NSV Liidu mereväe tuumaallveelaevade Õppekeskus nr 93 (sõjaväeosa nr 56190 Paldiski aatomiallveelaevade õppekeskus. 1964. aastal suleti linn koos Pakri saartega ja salastati. Isegi linna elanike arv (umbes 14 000) oli riigisaladus. Paldiskist sai Nõukogude garnisonilinn. Linna ehitati üks kolmest NSV Liidu tuumaallveelaevade allveelaevnike väljaõppekeskusest koos tuumaallveelaeva maketiga, mis oli varjatud allveelaevnike õppekorpuse hoonega (Pentagon). Pärast Nõukogude Liidu kokkuvarisemist lahkus Nõukogude sõjavägi 1994 Paldiskist ja linn avati. Paldiski tuumareaktorid Esimene tuumareaktor viidi Paldiski aatomiallveelaevade õppekeskusse 1967. aastal ja käivitati 10. aprillil 1968. See reaktor jäi õppevahendiks ligi 19 aastaks. Reaktorid eemaldati ning evakueeriti Paldiskist 26. septembril 1995. 2005–2008 läbi viidud Euroopa Liidu projekti "Paldiski sarkofaagide pikaajaline ohutu hoiustamine ja sellega seotud demonteerimistööd" raames paigaldati hoiustamistingimuste parandamiseks ja korrosioonikindluse tõstmise eesmärgil reaktorisektsioone ümbritsevatesse betoonsarkofaagidesse õhukuivatussüsteem, paigaldati reaktorisektsioonidele võimaliku saaste lekkimise operatiivseks avastamiseks seiresüsteem ja renoveeriti reaktoreid ümbritsev peahoone, parandades nii hoone ilmastikukindlust. Aastatel 2014–2015 teostatud Euroopa Liidu projekt "Endise sõjaväeala Paldiski tuumaobjekti reaktorisektsioonide dekomissioneerimise ning radioaktiivsete jäätmete lõppladustuspaiga rajamise eeluuringud" selgitas välja reaktorisektsioonide lammutamise sobivaima viisi ja maksumuse ning Eestis tekkinud ja tulevikus tekkivate radioaktiivsete jäätmete lõppladustamiseks vajaliku lõppladustuspaiga tüübid koos maksumusega. Paldiski objekti valitsejaks on Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium. Allveelaevade baas Pärast Teise maailmasõja lõppu väljaehitatud Paldiski Lõunasadamas baseerusid esimestel aastatel Whiskey-tüüpi (NATO koodnimetus) diiselallveelaevad, mida ehitati aastatel 1951–1957. Paldiskis dislotseerusid PBL 37. allveelaevade divisjoni 157. brigaad, sama divisjoni 22. ja 40. brigaad asusid Liepājas. Paldiskis asus ka NSV Liidu sõjamerelaevastiku õppekeskus, mille koosseisus olevad laevad kuulusid Balti laevastiku koosseisu, erinevalt õppekeskusest, mis oli Põhjamere laevastiku alluvuses. Paldiskis on nähtud ka väikeseid, umbes 30 meetri pikkuseid Piranha-tüüpi luure-diversiooniallveelaevu. Need on veeväljasurvega 150–220 tonni, meeskonnas on 4 inimest pluss 6 allveediversanti, kes vajaduse korral laevast välja lastakse. Seesuguste allveelaevade põhibaas oli Liepājas. Intsidendid allveelaevadega Kinnitamata andmetel on Eesti vetes uppunud 3 M-tüüpi allveelaeva (Maljutka) ja 1 Whiskey-tüüpi allveelaev. Üks vana Whiskey-tüüpi allveelaev uppus 1970. aastate keskel poolel teel Paldiskist Tallinna. See laev oli kasutusest maha võetud ja määratud vanarauaks. 1956. aasta oktoobris sõitis üks Tallinna poolt tulnud miiniristleja Suurupi väinas pooleks Paldiskist lahkunud M-tüüpi allveelaeva (Maljutka) pardanumbriga M-200. Laev vajus põhja, kuid tänu veekindlatele vaheseintele jäi osa meeskonnast laevas ellu. Soome ja Rootsi pakkusid abi laeva ülestõstmisel, kuid Nõukogude Liit keeldus abist, soovides sõjasaladust hoida. Selleks ajaks, kui nad ise laeva said üles tõstetud, oli meeskond lämbunud. Poolekssõidetud allveelaeva meeskonnast on 28 meest maetud Paldiskisse ühiskalmistule. Paldiskis töötanud laevastikuajaloo uurija Voldemar Grossbergi andmetel pääses sellest laevaõnnetusest siiski 7 meeskonnaliiget. 1956. aastal puhkes tulekahju allveelaeval M-257, kust 32 meeskonnaliikmest pääses samuti 7. Samal aastal oli plahvatus laeval M-259. Kogu meeskond hukkus koos laevaga. 28. oktoobril 1981 sattus segastel asjaoludel Paldiskis paiknenud Whiskey-tüüpi diiselallveelaev S-363 Rootsi lähedal Karlskrona sissesõiduteel karile. 1968. aasta 27. detsembri Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega laiendati Tallinna, Keila ja Paldiski linna piire. Seejuures Paldiski linnale lisati 2800 hektarit koos 110 või 241 inimesega Klooga külanõukogust. Paldiski taasiseseisvunud Eestis 9. märtsil 1994 võttis Riigikogu vastu Paldiski omavalitsuse korraldamise seaduse, mille kohaselt Suur-Pakri ja Väike-Pakri saare ning Pakri poolsaare maa-ala otsustati jagada Padise ja Keila valla ning Keila linna haldusterritooriumiks, lähtudes majanduslikust otstarbekusest, ajalooliselt väljakujunenud haldusterritoriaalsest korraldusest. Sama seaduse kohaselt Paldiski linna maa-ala liideti Keila linna haldusterritooriumiga Keila linna Paldiski linnaosaks. 1996. aasta 20. oktoobril toimunud kohaliku omavalitsuse volikogude valimiste järel taastati Paldiski kui iseseisva linna staatus. Rahvastik 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Paldiski elanike seas venelasi 53,4%, eestlasi 32,8% ja muid rahvusi 13,7%. 2000. aasta rahvaloenduse andmetel oli Paldiski elanike seas venelasi 52,19%, eestlasi 29,66% ja muid rahvusi 18,85%. 1989. aastal moodustasid eestlased Paldiski elanikest 2,4%. 1992. aastal elas linnas 7703 inimest. 22.–26. märtsini 1994 viidi läbi elanike registreerimine ja anketeerimine. Tulemus oli 4576 linnaelanikku. Ilmselt jättis aga tuhatkond ennast kirja panemata. Haridus Paldiskis tegutsevad Paldiski ühisgümnaasium ja Paldiski vene põhikool. Ühisgümnaasiumi hoones asub ka Lääne-Harju Muusika- ja Kunstide Kooli Paldiski õppekoht. 20. sajandi algul oli linnas ka Paldiski merekool. Liiklus Linna jõuab Tallinna–Paldiski tee, mis on üks Eesti põhimaanteid. Linna lõunaosas saab alguse Paldiski–Padise tee, millega liitub ka Paldiski lõunasadama tee. Linna põhjaosas asub Paldiski majaka tee, mis ühendab südalinna poolsaare tipus asuva Pakri tuletorniga. Linnas asuvad Paldiski Lõunasadam ja Paldiski Põhjasadam. Läbi Paldiski kulgeb maagaasi torujuhe Balticconnector ning selle juures asub veeldatud gaasi terminal (Paldiski LNG-terminal). Linnas asub Paldiski raudteejaam, mis on laiarööpmelise Keila–Paldiski raudtee ääres ja jääb 48 km kaugusele Balti jaamast. Religioon Linnas tegutsevad EELK Paldiski Nikolai kogudus (Paldiski Nikolai kirikus), EAÕK Paldiski Püha Georgi kogudus (Paldiski Püha Georgi kirikus), MPEÕK Paldiski Püha Suurmärter Panteleimoni kogudus (Paldiski Suurmärter Panteleimoni kirikus), EKNK Paldiski Kogudus ning EMK Paldiski kogudus. Juhtimine Linnapead Pikemalt artiklis Paldiski linnapea Karl Friedrich Kalk, aastatel 1836–1863 Paldiski foogtikohtunik Mihhail Demin (1841–1876), Paldiski foogtikohtunik 1873–1876 1876–1880 Nikolai Demin, Paldiski kohtufoogti kohusetäitja 1880–1898 Nikolai Demin, Paldiski linnapea ja linnavanem 1898–1906 Theodor Fabian, Paldiski linnavanem, foogtikohtunik 1883–1887 –1912, W. Johannson, Paldiski linnavanem 1912–1914, Karl Klesti, Paldiski linnavanem 1917–1940 Johannes Odres, Paldiski linnapea ja Paldiski linnavanem. Aselinnapea Edgar Lemberg (1909-1985). 31. märts 1941-? Mihhail Niilus, Paldiski Linna RSN Täitevkomitee esimees detsember 1941–1944 Julius Schwan (1880–1967), Paldiski linnapea Anton Filimonov, (1902- ) Paldiski linna RSN Täitevkomitee esimees Vladimir Konšin, Paldiski linna RSN TK esimees 29. märtsini 1994. 1996–2000 Jaan Mölder (1994–1996, Keila linna Paldiski linnaosa vanem, valiti ametisse 5. mail 1994) 2000–2001 Mati Kadak 2001–2008 Kaupo Kallas 2008–2009 Jaan Mölder 2009–2010 Mare Leiten 2010–2013 Kaupo Kallas 2013 Stanislav Tšerepanov 2013–2014 Jaanus Ilumets 2014–2017 Tiit Peedu Linnavolikogu esimehed 1996–1999 Anne Taklaja (1994–1996, halduskogu esimees) 1999–2000 Ain Verbo 2000–2001 Anne Taklaja 2001–2002 Mati Kadak 2002–2008 Jaan Mölder 2008–2009 Mati Kadak 2009–2010 Kaupo Kallas 2010–2013 Nikolai Pitšugov 2013–2017 Kaupo Kallas Vaata ka Paldiski Põhikool Paldiski raamatukogu Paldiski tänavate loend Paldiski linnavolinike loend Biodiesel Paldiski Paldiski juga Paldiski lipp Paldiski linnakalmistu Paldiski vapp Pallaste mõis Leetse-Lepiku talu kalmistu Paldiski allveelaevnike kalmistu Paldiski Radoneži Vaga Sergi kirik Viited Kirjandus K-e. "Uus Eesti" küsib: Kas Paldiski sureb välja? Uus Eesti, 26. september 1935, nr 9, lk 2. Merkur. Paldiskist – unustatud linnast. Päevaleht, 9. juuli 1939, nr 182, lk 4. Paldiski otsib uut nime. Uus Eesti, 4. august 1939, nr 208, lk 9. Paldiski uueks nimeks "Lahe". Uus Eesti, 19. september 1939, nr 255, lk 2. Välislingid Палдиски – маленький уголок Эстонии 360° aeropanoraam / aerofoto Euroopa Liidu projekti "Endise sõjaväeala Paldiski tuumaobjekti reaktorisektsioonide dekomissioneerimise ning radioaktiivsete jäätmete lõppladustuspaiga rajamise eeluuringud" lõpparuanne, 28. detsember 2015 Dmitri Pastuhhov. ""Insight": sadamalinn Paldiski elanikud nõuavad ligipääsu merele" ERR, 16. mai 2020 Paldiski, Eesti Sõjaajaloo Teejuht