Kärla Lihulinn

Kärla Lihulinn on maalinn Saaremaal. Linnus asub Lääne-Saaremaal, Karujärvest kahe kilomeetri kaugusel kirdes. Kuni 2014. aastani kuulus Lihulinn halduslikult Kärla valda, pärast seda kuni 2017. aastani Lääne-Saare valda. 18. sajandil mainiti Kärla maalinna nimega Leolin ehk Lehren Stadt, mida on seostatud ka nimega Lõo(kese) linn. Looduslikud olud Linnus paikneb küladest eemal metsas, mida osalt piiravad sood. Looduslikult on koht hästi kaitstud. Loodeküljelt voolab läbi väike oja, ida ja kagu pool on aga 3–4 m kõrgused liivaseljandikud. Linnuse rajamise käigus on need omavahel ühendatud, nii et tekkis ovaaljas, välisnõlvalt kuni 10 m kõrgune ringvall. Maalinna väline läbimõõt on loode-kagusuunas 270 m, kirde-edelasuunas 170 m. Õue pindala on 1,8 ha, mis teeb sellest suurima linnuse Saaremaal. Linnuse õu jaguneb kaheks: põhja- ja kirdeosa paiknevad kõrgemal looduslikul liivakõrgendikul, lõuna- ja edelaosa jäävad madalamale alale. Madalamat tasast osa on ajalooliselt kasutatud ka põllumaana – veel 20. sajandi alguses olevat seal põlluharimise käigus näha olnud kaevulohk maakividest seintega. Arheoloogilised uuringud 1984. aastal toimus linnusel metsatulekahju, mille kustutamiseks võeti liiva linnuse kirdeosa vallist, mistõttu on linnuse vall praeguseks üsna lõhutud välimusega. Arheoloogid Evald Tõnisson ja Ülle Tamla tegid sel aastal väikesed proovikaevamised, mille käigus selgitati välja, et linnuse madalamal alal on 10–20 cm paksune kultuurkiht, mis ulatus proovikaevandist lohuna sügavamale. Jälgi kultuurkihist leiti ka õue kõrgemal alal linnuse kirdeosas. Kirdepoolse valli ülaosas, mida uuriti ühe varasema sissekaeve servas kuni 2 m sügavuseni, tuli nähtavale põlenud kive ja mitmes kihis asetsevaid põlenud palkide jäänuseid. 1992. aastal korraldas arheoloog Jüri Peets koos geoloogidega linnusel geoloogilised uuringud. Selle käigus tehti muu hulgas linnuse harjale puurauk, mille tulemusel selgus, et sütt ja põlenud liiva sisaldav segatud materjal ulatub kuni 5,3 m sügavuseni. Vall on kuhjatud looduslikule luitele. Segatud liivas on tumedamaid jooni ja söesemaid kohti, kokku on linnusel olnud ilmselt kolm suuremat põlengut. 1995. aastal tegi Jüri Peets arheoloogilisi uuringuid linnuse kirdeosas, kõrgemal platool. Selgus, et kultuurkiht oli 15–25 cm paks ning sisaldas käsitsikeraamikat ja leide 11.–13. sajandist, samas kui süsinikudateeringud näitasid ka 9.–10. sajandit. Kaevamiste käigus leiti hulk põlenud kive, mis võivad pärineda mõnest varasemast kindlustusest või hoonest. Lisaks leiti mitu segatud kihiga lohku, samuti paar oletatavat postikohta. Väikesed kaevamised tehti Kärla Lihulinnal ka 2025. aastal. Uuringute eesmärk oli uurida Kärla maalinna madalamat ala 3 × 4 m suuruse kaevandiga, et selgitada linnuse kasutusaega ja kultuurkihi iseloomu. Peamine uurimisküsimus oli, kas uuritav ala oli linnuse kasutusperioodil hoonestatud. Lisaks rajati valli harjale 0,5 × 3,5 m suurune proovikaevand, et võtta süsinikuproov linnuse viimase põlengu dateerimiseks ja täpsustada linnuse kasutusaja lõppu. Viited Välislingid Lihulinna asukoht kaardil Kärla Lihulinn kultuurimälestiste registris Kärla Lihulinn SA Osiliana kodulehel