Salinõmme

Salinõmme on küla Hiiumaa vallas Suuremõisast edelas Salinõmme poolsaarel. Kuni 2017. aasta haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda. Naaberkülad on kirdes Valipe ja põhjas Kalgi. Nimi Kohanime on mainitud 1564. aastal kui Salmo by, 1565 Sallomäeby, Salomä by, Salome by, 1609 Salnim Holma ja 1688 Sallinaby. Paul Ariste pidas kohanime lähtekohaks sõna salm 'merelaht, väin', millele järgneb kas nõmm, nina või neem. Samuti arvas ta sõna algpäritoluks sõna sali 'viljasalv'. Kohanime esmamainimine viitab ka sõnale salu. Loodus Salinõmme asub samanimelisel poolsaarel, millest läänes asub Salinõmme laht ja idas Soonlepa laht. Poolsaar oli veel 1844. aasta kaardil eraldi saar. Küla alale jäävad Salinõmme soolak ja enamus Hiiumaa laidude maastikukaitseala laide, millest suuremad on Saarnaki laid ja Hanikatsi laid. Küla ala kuulub maastikukaitseala koosseisu. Külas asub mitu rändrahnu: Salinõmme idarahn, Salinõmme sadamarahn ja Salinõmme Suurkivi. Hiiumaa laidudele rajati kõre taasasustamise eesmärgil mitu tiiki. Elanike arv Salinõmmes elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 29 inimest. Kõik elanikud olid eestlased. Talud Ajalugu Küla on ajalooliselt kuulunud Hiiu-Suuremõisa mõisa alla ja 19. sajandil asus seal karjamõis. Aastatel 1725–1726 Läänemaa adramaarevisjonis oli külas 13 talu. Salinõmmes asus aastatel 1971–2004 Hiiumaa laidude maastikukaitseala administratsiooni keskus. Taristu Küla läbib Suuremõisa–Salinõmme tee, kus nõukogude ajal asus bussipeatus. Teest saavad alguse Allika tee, Tara tee, Lepiku tee, Posti tee, Pärgmäe tee, Pihla tee ja Vahi tee. Külas asub paadisadam. Vanasti tehti talviti külast Muhusse Seaninani jäätee. Ettevõtlus Salinõmmes tegeleti 16. sajandil soolatootmisega. Külas asus varem Salinõmme puhkekeskus. Praegu tegutseb Paadi talu puhkemaja. Kultuur Salinõmmes asuvad pärandkultuuriobjektidena karjamõisa kalatiigid, karjamõisa uue rehe ja karjamõisa vana rehe ase. Viited Kirjandus Uno Kiisa. "Salinõmme." Nõukogude Hiiumaa: EKP Hiiumaa Rajoonikomitee ja Hiiumaa Rajooni RSN ajaleht, nr. 93, 9. august 1983 lk 3