Ekvatoriālā Gvineja

Ekvatoriālā Gvineja, oficiāli Ekvatoriālās Gvinejas Republika (spāņu: República de Guinea Ecuatorial; franču: République de Guinée Équatoriale), ir prezidentāla republika Centrālāfrikā. Tā sastāv no divām daļām. Kontinentālais reģions, Riomuni, ziemeļos robežojas ar Kamerūnu, dienvidos un austrumos ar Gabonu un rietumos ar Gvinejas līci, kurā tai ir jūras robeža ar Santome un Prinsipi. Tajā dzīvo lielākā daļa valsts iedzīvotāju, un tajā atrodas Bata, Ekvatoriālās Gvinejas lielākā pilsēta, un Sjudada de la Pasa, valsts galvaspilsēta. Riomuni mazās piekrastes salas ir Korisko, Elobejgrande un Elobejčiko. Salu reģionu veido Bioko sala (agrāk Fernando Po) Gvinejas līcī 40 km no Kamerūnas un 150 km no Ekvatoriālās Gvinejas krasta, un tālu no tās uz dienvidiem esošā Annobonas sala. Bioko sala ir valsts vistālāk ziemeļos esošā daļa, un tās lielākā pilsēta ir valsts agrākā galvaspilsēta Malabo. Vēsture Pirmie apstiprinātie iedzīvotāji, kas apmetušies mūsdienu Ekvatoriālās Gvinejas teritorijā, bija pigmeji, kam sekoja bantu valodās runājošu grupu migrācija 6. gadsimtā pirms mūsu ēras. Portugāļu pētnieks Fernando Po izpētīja šo teritoriju 1472. gadā. Saskaņā ar 1778. gada El Pardo līgumu Portugāle apmaiņā pret mūsdienu Brazīlijas rietumdaļu atdeva savu Biafras līča piekrasti un apkaimi Spānijai. Spānija nekad necentās nopietni kontrolēt šo reģionu, no 1778. līdz 1810. gadam to pat pārvaldīja no Buenosairesas, un uz 1900. gadu Spānijas pārvaldē palika tikai pašreizējās Ekvatoriālās Gvinejas teritorija, ko vēlāk nosauca par Spāņu Gvineju — mazāk nekā desmitā daļa no Spānijas 1778. gadā saņemtās platības, pārējo paņēma aktīvākie franči. 1936. gadā Spānijas pilsoņu kara laikā Spāņu Gvinejā notika kaujas starp vietējo administrāciju, kas atbalstīja republikāņus, un frankistu atsūtīto ekspedīcijas korpusu. Divu mēnešu laikā republikāņi bija sakauti. Valsts ieguva neatkarību no Spānijas 1968. gada 12. oktobrī. Valstī, kuras platība ir 28 051 km2, dzīvo 1 795 834 iedzīvotāji, no kuriem ap 78% ir fangu tautības. Otrā lielākā grupa (9%) ir bubi, kas dzīvo galvenokārt Bioko salā. Ekvatoriālā Gvineja ir viena no mazākajām valstīm Āfrikā. Ekvatoriālā Gvineja ir ANO, Āfrikas Savienības, Frankofonijas, Portugāļu valodas valstu sadraudzības un OPEC dalībvalsts. OPEC tā iestājās 2017. gadā. Ekvatoriālās Gvinejas oficiālās valodas ir spāņu un franču valoda, kopš 2010. gada arī portugāļu valoda (Annobonas iedzīvotājus portugāļi savulaik ieveda no Angolas), tomēr praktiski lieto gandrīz tikai spāņu un fangu valodas. Vairums iedzīvotāju (93%) Ekvatoriālajā Gvinejā ir kristieši, galvenokārt katoļi. Nākošās izplatītākās reliģijas ir animisms un islāms, kam ir pa 1—2% sekotāju. Politika Visu valsts neatkarības laiku kopš 1968. gada tajā pastāvējusi stingra diktatūra, un abus tai bijušos prezidentus cilvēktiesību organizācijas sauc par īpaši cietsirdīgiem arī pēc diktatūru standartiem. Valsts prezidents kopš 1979. gada ir Teodoro Obiangs. Viņš pārņēma varu no sava tēvoča Fransisko Masiasa Ngemas, kurš bija pirmais valsts prezidents kopš neatkarības iegūšanas, veicot apvērsumu 1979. gada 3. augustā. Ngemas laikā no valsts aizbēga trešdaļa tās iedzīvotāju. Ngema tika notverts un pēc tam nošauts 29. septembrī. Pašlaik Obiangs ir visilgāk valdošais Āfrikas līderis. Viņš tika ievēlēts uz savu sesto septiņu gadu termiņu 2023. gadā. Ekvatoriālās Gvinejas Demokrātiskā partija ir valdošā partija valstī. Tai pieder visas 100 vietas valsts deputātu palātā, un opozīcija darbojas galvenokārt no ārvalstīm. 2024. gadā valstī ieradās simtiem Krievijas kaujinieku, lai nodrošinātu režīma stabilitāti. Pastāv uzskats, ka viņu kaujasspēja ir lielāka nekā visai valsts armijai. Ekonomika Ekvatoriālā Gvineja ir viena no lielākajām naftas ieguvējām Āfrikā. Tā ir Āfrikas bagātākā valsts pēc iekšzemes kopprodukta uz vienu iedzīvotāju. Tomēr bagātība ir ārkārtīgi nevienmērīgi sadalīta pat pēc Āfrikas standartiem. 1% iedzīvotāju pieder 19% ienākumu. Valsts ieņem zemo 133. vietu 2023. gada tautas attīstības indeksā, jo mazāk nekā pusei iedzīvotāju ir pieejams tīrs dzeramais ūdens un 8,2% bērnu mirst pirms piecu gadu vecuma sasniegšanas. Savā 2024. gada publikācijā organizācija Transparency International piešķīra Ekvatoriālajai Gvinejai korupcijas uztveres indeksā (CPI) 173. vietu no kopumā 180 valstīm. Valstī uzbūvēta jauna galvaspilsēta Sjudada de la Pasa, kura kopš 2026. gada nomainījusi agrāko galvaspilsētu Malabo. Pilsēta atrodas Riomuni vidienē. Sports Ekvatoriālajā Gvinejā ir notikuši divi Āfrikas Nāciju kausa futbolā finālturnīri — 2012. (kopā ar Gabonu) un 2015. gadā. Tāpat šajā valstī notika 2008. gada Āfrikas čempionāts futbolā sievietēm, kur Ekvatoriālā Gvineja svinēja uzvaru. Viens no slavenākajiem šīs valsts sportistiem ir peldētājs Eriks Musambani. Uz 2024. gada olimpiādi valsts nosūtīja trīs sportistus — divus sprinterus un vienu peldētāju, kuri tur nepārvarēja savas kvalifikācjas kārtas. Atsauces Ārējās saites Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Ekvatoriālā Gvineja. Encyclopædia Britannica raksts (angliski) Brockhaus Enzyklopädie raksts (vāciski) Mūsdienu Ukrainas enciklopēdijas raksts (ukrainiski) Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski) Encyclopædia Universalis raksts (franciski) Enciklopēdijas Krugosvet raksts (krieviski) Ekvatoriālās Gvinejas valdības mājaslapa Arhivēts 2006. gada 22. aprīlī, Wayback Machine vietnē. (angliski) (spāņu) Pasaules Faktu grāmatas profils Arhivēts 2020. gada 31. augustā, Wayback Machine vietnē. (angliski)