אבן העקב

אבן העקב (באנגלית: Heel Stone, ולעיתים Heelstone) היא אבן סארסן גדולה, בודדת ובלתי מסותתת, הניצבת מחוץ למעגל האבנים המרכזי של סטונהנג' שבוילטשייר, אנגליה. האבן עומדת בתוך תוואי הדרך הטקסית הקדומה המובילה אל סטונהנג', סמוך לכניסה הצפון־מזרחית של המונומנט. הערך האנגלי מתאר אותה כגוש סארסן יחיד, בגובה של כ־4.7 מטרים מעל פני הקרקע, בעובי מזערי של כ־2.4 מטרים, כאשר כ־1.2 מטרים נוספים קבורים באדמה; לפי אותו מקור, האבן נמצאת במרחק של כ־77.4 מטרים ממרכז מעגל האבנים, נוטה כלפי דרום־מערב בזווית של כמעט 27 מעלות מהאנך, היקפה כ־7.6 מטרים ומשקלה כ־35 טונות. מיקום אבן העקב נמצאת מצפון־מזרח למעגל הסארסן של סטונהנג', מחוץ לטבעת האבנים העיקרית אך בתוך המרחב הטקסי של האתר. לפי תיאור Historic England, היא ניצבת בתוך הדרך הטקסית הקדומה, במרחק של כ־24 מטרים מהכניסה אל סטונהנג', וגובהה כ־4.9 מטרים; האבן נוטה בבירור לכיוון מרכז המונומנט. מיקומה של האבן חשוב במיוחד משום שהיא אינה עוד אבן אקראית בנוף. היא קשורה לציר הכניסה של סטונהנג', לתוואי הדרך הטקסית, ולכיוון הזריחה ביום הארוך בשנה. בשל כך היא נחשבת לאחד המרכיבים הידועים ביותר במכלול סטונהנג', אף שאינה חלק ממעגל האבנים עצמו. חומר וצורה אבן העקב עשויה סארסן, סוג של אבן חול סיליקית קשה, שממנה עשויות גם האבנים הגדולות של סטונהנג'. בניגוד לרבות מהאבנים במעגל המרכזי, אבן העקב אינה מעובדת בצורה ברורה: היא נראית כגוש טבעי גדול, מחוספס ולא סימטרי. English Heritage מתאר את האבן כגוש עצום ובלתי מעוצב של סארסן, הניצב לבדו ומוקף בתעלה מעגלית קטנה; לפי אותו מקור, משקלה עולה על 36 טונות. הופעתה המחוספסת של האבן תרמה לדימוי המיוחד שלה. היא שונה מהאבנים המסותתות יותר שבמרכז סטונהנג', ולכן יש הרואים בה שריד לשלב מוקדם יותר, או מרכיב שהוצב במכוון במצבו הטבעי כדי לסמן כיוון, סף, או נקודת תצפית טקסית. תיארוך והקשר לבניית סטונהנג' קשה לקבוע בוודאות מתי בדיוק הוצבה אבן העקב. סטונהנג' נבנה בשלבים, החל מהאלף השלישי לפנה"ס, והאתר עבר שינויים רבים לאורך מאות שנים. English Heritage מציע בשחזורו כי אבן העקב הייתה אולי אבן סארסן טבעית מבודדת שהועמדה זקופה כבר בתקופה הנאוליתית, ייתכן אף סביב 3000 לפנה"ס. הקושי בתיארוך נובע מכך שהאבן עצמה אינה חומר אורגני שניתן לתארך בפחמן־14. הארכאולוגים מסתמכים על מיקום האבן, על תעלות וחפירות סביבה, על היחס בינה לבין תוואי הדרך ועל השוואתה לשלבי הבנייה האחרים של סטונהנג'. משום כך יש להציג את תיארוכה בזהירות: האבן קדומה מאוד, אך מועד הצבתה המדויק אינו ידוע בוודאות. אבן העקב ותוואי הדרך תוואי הדרך של סטונהנג' הוא תוואי מאוחר־נאוליתי של גדות ותעלות מקבילות, המקשר בין המונומנט לבין נהר אייבון. English Heritage מציין כי החלק הישר האחרון של תוואי הדרך, סמוך לסטונהנג', מיושר על ציר שמשי מצפון־מזרח לדרום־מערב. הקשר בין אבן העקב לבין תוואי הדרך חשוב להבנת תפקידה האפשרי. האבן ניצבת ליד הכניסה למונומנט, בתוואי שבו מי שנכנס אל סטונהנג' מהכיוון הצפון־מזרחי היה רואה אותה כחלק ממעבר טקסי. ייתכן שהאבן סימנה נקודת סף: מעבר מהנוף הפתוח אל מרחב פולחני־טקסי מוגדר יותר. הקשר לזריחת השמש ביום ההיפוך הקיצי אבן העקב ידועה במיוחד בשל הקשר שלה לזריחת השמש ביום ההיפוך הקיצי. לפי English Heritage, סטונהנג' נבנה כך שיתיישר עם השמש בימי ההיפוך: ביום ההיפוך הקיצי השמש זורחת מאחורי אבן העקב באופק הצפון־מזרחי, וקרניה הראשונות חודרות אל לב המונומנט; ביום ההיפוך החורפי, השמש שוקעת מדרום־מערב למעגל האבנים. הדבר הפך את אבן העקב לאחד הסמלים המפורסמים ביותר של סטונהנג' בתרבות המודרנית. בכל שנה מתכנסים באתר מבקרים רבים לצפות בזריחה של יום ההיפוך הקיצי, אף שייתכן שבתקופה הפרהיסטורית עצמה חשיבותו של ההיפוך החורפי לא הייתה פחותה, ואולי אף מרכזית יותר. אבן תאומה אפשרית אחד ההיבטים המעניינים במחקר הוא האפשרות שבעבר ניצבה ליד אבן העקב אבן נוספת. המוזיאון הבריטי מציין כי חפירות ארכאולוגיות מצאו בור אבן גדול משמאל לאבן העקב, וייתכן שהוא החזיק בעבר אבן בת זוג; אם כך, שתי האבנים יכלו למסגר את זריחת השמש ביום ההיפוך הקיצי. אפשרות זו משנה מעט את הדרך שבה יש להבין את האתר. אם הייתה בעבר אבן נוספת, אבן העקב לא הייתה בהכרח מונולית בודד, אלא חלק ממערך זוגי או שער סמלי. עם זאת, מאחר שהאבן השנייה אינה קיימת כיום, יש להציג את ההשערה כמסתברת אך לא ודאית. תעלת אבן העקב סביב אבן העקב נמצאת תעלה מעגלית קטנה, המכונה באנגלית Heelstone Ditch. התעלה מדגישה כי האבן לא הייתה רק גוש טבעי שהושאר במקומו, אלא מוקד שסביבו נעשתה פעולה אנושית. ייתכן שהתעלה נועדה להבליט את האבן, להפריד אותה מן הסביבה, או ליצור סביבה מרחב טקסי מוגדר. היחס בין התעלה, האבן ובורות האבן הסמוכים הוא אחד הנושאים שבהם המחקר הארכאולוגי נדרש להיזהר. יש אפשרות שהאבן הוצבה לפני חפירת התעלה, או שהתעלה נחפרה כחלק מתכנון מאוחר יותר של אזור הכניסה לסטונהנג'. כך או כך, עצם קיומה של התעלה מראה כי אזור אבן העקב היה משמעותי בתכנון הקדום של האתר. השמות לאבן היו כמה שמות במסורת האנגלית. לצד Heel Stone או Heelstone, היא נקראה בעבר גם Friar’s Heel, כלומר “עקב הנזיר”, וכן Sun-Stone, “אבן השמש”. הערך האנגלי של סטונהנג' מציין כי השם Friar’s Heel קשור למסורת עממית מאוחרת, וכי ביום ההיפוך הקיצי צופה הנמצא במרכז המעגל ורואה לכיוון צפון־מזרח יראה את השמש זורחת בקירוב בכיוון אבן העקב. מקור השם “Heel Stone” אינו מוסכם לחלוטין. ייתכן שהוא קשור לצורת האבן, לאגדה עממית, או לשיבוש לשוני מאוחר. השם “Sun-Stone” מובן יותר מבחינה תיאורית, משום שהוא משקף את הקשר המפורסם של האבן לזריחת השמש. אגדה עממית מסורת עממית אחת מספרת כי השטן קנה את אבני סטונהנג' מאישה באירלנד, העביר אותן למישור סולסברי, והכריז שאיש לא יידע כיצד הגיעו לשם. נזיר שמע את הדברים, והשטן השליך עליו אבן שפגעה בעקבו. כך, לפי הסיפור, נקראה האבן Friar’s Heel. אגדה זו אינה מקור היסטורי לבניית סטונהנג', אלא ניסיון מאוחר להסביר אתר פרהיסטורי עתיק שהקמתו נראתה מסתורית לדורות מאוחרים. האגדה חשובה בעיקר כחלק מתולדות הקבלה התרבותית של סטונהנג'. היא מלמדת כיצד בימי הביניים ובעת החדשה המוקדמת ניסו אנשים להסביר מונומנטים פרהיסטוריים באמצעות סיפורים דתיים, פלאיים או פולקלוריים, זמן רב לפני התפתחות הארכאולוגיה המדעית. סטונהנג' בהקשר נופי וארכאולוגי אבן העקב היא חלק ממכלול רחב בהרבה: נוף סטונהנג' ואייבברי. אונסק"ו מתארת את אתר המורשת העולמית “סטונהנג', אייבברי ואתרים נלווים” כמכלול של מונומנטים נאוליתיים וברונזיים המדגימים הישגים יצירתיים וטכנולוגיים יוצאי דופן, וכן את היחסים בין המונומנטים לבין סביבתם הנופית. לכן אין להבין את אבן העקב כממצא מבודד בלבד. משמעותה נובעת מן ההקשר: מעגל האבנים, תוואי הדרך, נהר אייבון, קברי התלים, אתרים פולחניים סמוכים, ותפיסת נוף שבה כיווני תנועה, זריחה, שקיעה וטקס נקשרו זה בזה. חשיבותה חשיבותה של אבן העקב נובעת משלושה היבטים עיקריים. ראשית, היא אחד המרכיבים הבולטים והנראים ביותר של סטונהנג'. שנית, היא קשורה לציר השמשי המפורסם של האתר, ובעיקר לזריחת יום ההיפוך הקיצי. שלישית, היא מדגימה את האופן שבו אבן טבעית גדולה יכולה להפוך למרכיב משמעותי במרחב פולחני מתוכנן. אבן העקב גם מזכירה את מגבלות הידע על סטונהנג'. אף שמיקומה, מידותיה ותפקידה המשוער ידועים יחסית, אין בידינו טקסטים בני התקופה המסבירים מדוע הוצבה שם, מה סימלה, או כיצד נתפסה בידי בוני האתר. משום כך יש להפריד בין עובדות ארכאולוגיות, כגון מיקום, חומר וציר שמשי, לבין פרשנויות על משמעות דתית או חברתית. קישורים חיצוניים הערות שוליים