Park Hill (Sheffield)

Park Hill je stambeno naselje u Sheffieldu, Južni Jorkšir, Engleska. Naziv je nastao po parku jelena koji se nalazi uz Sheffield Manor Lodge, čiji je ostatak danas poznat kao Norfolk Park. Naselje je izgrađeno između 1957. i 1961. godine, a 1998. godine dobilo je status zaštićene građevine II* kategorije. Na ovoj engleskoj listi, najvećoj na svijetu, su građevine od posebnog arhitektonskog ili istorijskog značaja koja zaslužuje posebnu zaštitu. Istorija U decembru 1940. godine, dvije noći njemačkog bombardovanja su razorile Sheffield, uništivši mnoge viktorijanske terasaste ulice u centru grada. Bombardovanje je ostavilo veliku glavobolju zbog beskućništva, koje se dodatno pogoršala nakon rata, jer je ono što je ostalo od viktorijanskih kuća bilo nepogodno za stanovanje. Zemljište je također bilo deficitarno jer je veliki dio bio zeleni pojas, tako da su do kraja 1940-ih ta dva problema stvorila akutnu krizu nedostatka stanova. U pokušaju da riješi problem, vlasti su slale delegacije u inostranstvo, radi upoznavanja sa tamošnjim projektima i izgradnji. Arhitektura Nakon Nakon Drugog svjetskog rata Engleske vlasti su donijele radikalni plan za rješavanje problema velikog broja beskućnika nastalog kao posljedica njemačkog bombardovanja. Uz naselje Alton West u Roehamptonu, London, predratno naselje Park Hill bilo je među prvima čiji se problem rješavao. Arhitekti Jack Lynn i Ivor Smith, pod nadzorom J. L. Womersleyja, gradskog arhitekte Vijeća Sheffielda, započeli su 1953. godine rad na projektovanju stanova Park Hill. Rješenje je nađeno u modernoj arhitekturi, a kao uzor za zgrade u naselju uzeta je poznata zgrada Unité d'Habitation, tip stambene zgrade koji je arhitekta Le Corbusier projektovao za Marselj i još 4 grada u Evropi. Zbog nestašice čelika Le Corbusier je upotrebio lijevani neobrađeni prirodni beton - (béton brut). Njegovi projekti su realizovani početkom 1950-ih godina. Unité d'Habitation se pokazala izuzetno utjecajnom i često se navodi kao početna inspiracija za brutalistički arhitektonski stil i filozofiju. Izgradnja Izgradnja je započela 1957. godine. Lokacija Park Hilla je strmo nagnuta (nagib 10%), što je omogućilo dizajnerima da održe konstantnu visinu krova za zgrade sa četiri do 13 spratova. Na svakom trećem spratu postojali su dugi hodnici cijelom dužinom i širine od 3,0 m, kao zajednički prostor gdje su se djeca igratla, a porodice družile. Horizontalni dizajn se ponavljao svaka tri sprata, centriran na H-okviru. Svaka od ovih jedinica sadržavala je jednosoban stan, dvosoban stan, dvosoban mezonet i trosoban mezonet. Kuhinje i kupatila su bila vertikalno poravnata, što je omogućavalo jednostavno postavljanje kanala za instalacije. Prvi dio Park Hilla je zvanično otvoren 16. juna 1961. godine. Kako bi se održao snažan osjećaj zajedništva, predratni susjedi su se preselili u susjedne stanove, a ponovo su korišteni i stari nazivi ulica iz predhodnog vremena. U drugoj fazi izgradnje, na susjednom brdu, podignuta su 4 visoka nebodera visine između pet i 19 spratova sa ukupno 1.160 stanova. Ovako izgrađeno naselje otvoreno je 23. juna 1966. godine uz prisustvo kraljica majke. Slični projekti u Sheffieldu završeni su u Broomhallu i Kelvinu u Sheffieldu. Park Hill se sastojao od stanova s jednom, dvije, tri i četiri spavaće sobe u kojem je smješteno gotovo 3.000 ljudi. Postao je grad unutar grada, s trgovinama, ordinacijama, klinikom, vrtićem, školom, četiri puba i policijskom stanicom. Pristupni prostor ispred stanova bio bi širok 3 metra, pružajući zajednički prostor gdje bi se djeca mogla igrati, a porodice družiti. Također je postojalo udruženje stanara s klubom za mlade majke ponedjeljkom, ženskim klubom srijedom uveče, tombolom u četvrtak i klubom za mlade u petak. Anketa koju je proveo odjel za stanovanje godinu dana nakon što su stanovi službeno otvoreni bila je izuzetno pozitivna. Projektanti su bili nagrađeni za svoj rad. Problemi U početku su ove "Ulice u nebu" uživale određenu popularnost i uspjeh; po prvi put u životu, siromašni radnički stanari imali su luksuz privatnih kupatila i efikasnog grijanja, ali ubrzo su počeli izbijati problemi, karakteristični za kolektivno stanovanje: Roditelji su osjećali nedostatak nadgledanja djece na igralištima. Stariji ljudi su se osjećali izolovano – ako liftovi nisu radili, to je značilo penjanje uz mnogo stepenica, Čak i kada su radili, liftovi su mogli biti neugodni jer su se koristili kao „toaleti“, posebno vikendom, Kriminal i antisocijalno ponašanje prenijeli su se na hodnike i stepeništa u zgradama, Sa balkona su pojedinci bacali smeće i druge opasnije predmete, Visoke platforme su također privlačile samoubilačke skakače. Uz nedovoljno održavanje i lošu zvučnu izolaciju došlo je do pada popularnosti ove vrste stanovanja. Gradsko vijeće je godinama imalo poteškoća u pronalaženju stanara za stanove. Obnova Nakon perioda propadanja, naselje su obnovili investitori Urban Splash i pretvorili uglavnom u privatno mješovito naselje koje se sastoji od kuća za tržišni najam, privatnu prodaju, zajedničko vlasništvo i studentski smještaj, dok će oko četvrtine jedinica u naselju ostala socijalna. Renoviranje je ušlo u uži izbor za RIBA Stirlingovu nagradu za 2013. i 2024. godinu. Naselje pripada gradskom okrugu Manor Castle. Budući da je veliki dio prizemlja pretvoren u trgovine, urede, barove i restorane, broj stanova je smanjen. Literatura Enciklopedija Moderne Arhitekture (org.Knaurs Laxikon der modernen Architektur) Herausgegeben von Gerd Hatje, 1970. Vanjske veze „Brutalistički beton stare Jugoslavije inspiriše novu generaciju”. BBC - 28.01,2019. Pristupljeno 19. 5. 2025. (en) Izvori