קולג' סנט אנטוני (אוקספורד)

קולג' סנט אנטוני (באנגלית: St. Antony's College; בלטינית: Collegium Sancti Antonii; בשמו הרשמי המלא: The Warden and Fellows of St. Antony’s College in the University of Oxford) הוא אחד מהמכללות המרכיבות את אוניברסיטת אוקספורד באנגליה. המכללה נוסדה בשנת 1950 כתוצאה ממתנתו של הסוחר הצרפתי סר אנטונין בס מעדן. סנט אנטוני מתמחה ביחסים בין-לאומיים, כלכלה, פוליטיקה ולימודים אזוריים של אירופה, רוסיה, מדינות ברית המועצות לשעבר, אמריקה הלטינית, המזרח התיכון, אפריקה, יפן, סין ודרום-מזרח אסיה. המכללה ממוקמת בצפון אוקספורד , ממערב לה נמצאת דרך וודסטוק, מדרום לה דרך בווינגטון וממזרח לה רחוב ווינצ'סטר. נכון לשנת 2018, לסנט אנטוני הייתה הקצבה כספית משוערת של 43.8 מיליון ליש"ט. במקור הייתה מכללה לגברים בלבד, אך מאז 1962 הלימודים בה משותפים לגברים ולנשים. היסטוריה סנט אנטוני נוסדה בשנת 1950 כתוצאה ממתנתו של סר אנטונין בס מעדן, סוחר ממוצא צרפתי. ב-1947, שקל בס לתת כ-2 מיליון פאונד לאוניברסיטת אוקספורד כדי לייסד מכללה חדשה. בסופו של דבר, בעצת עורך הדין שלו, ר. קלייד, שלמד בניו קולג' , בס החליט להמשיך עם התוכנית ולאשר לקלייד לפנות לאוניברסיטה עם ההצעה. בתחילה, לא קיבלה האוניברסיטה את הצעתו, והמליצה לבס להקדיש את כספיו לשיפור המצב הכלכלי של כמה מהמכללות הקיימות העניות יותר. בסופו של דבר בס הסכים, ותרם סך של 250,000 פאונד בסכומים שונים לקולג'ים הבאים: קיבל, ווסטר, סנט פיטרס, וודהאם, אקסטר, פמברוק, לינקולן ו-סנט אדמונד הול. לאחר תרומה גדולה זו, האוניברסיטה החליטה לשקול מחדש את הצעתו של בס לסייע בהקמת מכללה חדשה, ומתוך הכרה בצורך לספק את המספר ההולך וגדל של סטודנטים לתארים מתקדמים המגיעים לאוקספורד, נתנה למיזם את ברכתה; ובשנת 1948 חתם בס על שטר אמון הממנה את הנאמנים הראשונים של המכללה. תשומת הלב של האוניברסיטה פנתה אז למצוא למכללה החדשה, שנקראה אז סנט אנטוני, בית קבוע. אולם ריפון נחשב תחילה כאופציה טובה לבניין שבו ניתן לשכן את המכללה, אך בעליו סירבו למכור, ובכך הכריחו את האוניברסיטה להמשיך בחיפוש אחר מקום. הם בחנו כמה נכסים ברצף מהיר, כולל יולברי, אחוזת מנזר וית'ם והאריס מנצ'סטר קולג', שהיה ידוע כי היא נמצאת בקשיים כלכליים ועשויה לשקול את מכירת בנייני דרך מנספילד מהמאה ה-19. אף אחת מהאפשרויות הללו לא הוכיחה את עצמה, והמכללה החלה לחפש במקומות אחרים. אומרים שבס נהיה מתוסכל מאוד מהאוניברסיטה ומחוסר העניין לכאורה בפרויקט שלו בשלב זה, וכמעט ויתר על כל תקווה להשלמתו. אולם המכללה רכשה לבסוף את השטח הנוכחי שלה בדרך וודסטוק 62 ב-1950. המכללה קיבלה סטודנטים לראשונה בסמסטר הראשון בשנת 1950 וקיבלה את הצ'רטר המלכותי שלה ב-1953. צ'רטר משלים ניתן ב-1962 כדי לאפשר לקולג' לקבל נשים בנוסף לגברים, וב-1963 הפכה המכללה לחברה מלאה באוניברסיטת אוקספורד. עד 1952 מספר התלמידים בסנט אנטוניוס גדל ל-27 ועד סוף העשור מספר זה עלה ל-260, ביניהם היו מיוצגים 34 לאומים שונים. המכללה נאבקה בתחילה בשל מחסור במימון, ובסוף שנות ה-60 ניתנה שיקול רציני לאיחוד סנט אנטוני עם אול סולס קולג' כאשר האחרונה הודיעה על כוונתה לקחת חלק פעיל יותר בחינוך הסטודנטים לתארים מתקדמים. התוכנית לא יצאה לפועל; אול סולס דחו את האופי הפדרלי המוצע של המוסד המשולב, ואמרו שלא ישקלו פחות מאשר מיזוג מלא, הצעה שהגוף המנהל של סנט אנטוני לא תמך בה. המחסור בכספים של סנט אנטוני נפתר בחלקו תחת השגחתו של ויליאם דיקין, שהתמסר לגיוס כספים במכללה והבטיח מספר הלוואות נדיבות מקרנות פורד ופולקסווגן. מאז, סנט אנטוני הייתה כמעט כל הזמן בחוסר ביטחון כלכלי. הדבר הוביל לביטול של מספר שיפורים פיזיים שהוצעו בשטחי המכללה ברחוב וודסטוק. רק בשנות התשעים התאפשר למכללה לצאת לדרך עם תוכנית בנייה חדשה; עם זאת, מאז שנות התשעים סנט אנטוני המשיכה להתרחב ולפתוח מרכזי מומחים חדשים לעיסוק בלימודים אזוריים. המכללה מוכרת כיום כאחד המרכזים המובילים בעולם ללימודים מסוג זה. ובה מרכזים לחקר אפריקה, אסיה, אירופה, יפן, אמריקה הלטינית, המזרח התיכון ורוסיה ואירואסיה. מן הרגע הראשון הביע בס את תקוותו שהמכללה החדשה, שאותה התכוון לפתוח לגברים "ללא הבדל מוצא, גזע או דת", תהווה גורם מרכזי בשיפור שיתוף הפעולה הבינלאומי וההבנה הבין-תרבותית. במהרה הכריזה המכללה על תפקידה העיקרי כך: "להיות מרכז ללימודים מתקדמים ולמחקר בתחומי ההיסטוריה הבינלאומית המודרנית, הפילוסופיה, הכלכלה והפוליטיקה ולהוות מרכז בינלאומי בתוך האוניברסיטה בו סטודנטים לתארים מתקדמים מכל רחבי העולם יכולים לחיות ולעבוד יחד בקשר הדוק עם בכירי אוניברסיטה מומחים בתחומם". המכללה נשארה נאמנה לעיקרון המכונן שלה, ונותרה אחת מהמכללות הבינלאומיות ביותר של האוניברסיטה, וביתן של רבות ממחלקות הלימוד הספציפיות לאזורמ מסוים של אוקספורד. תכונה אחרונה זו, בשילוב עם ניהולו של ויליאם דיקין והמוניטין של סנט אנטוני כגורם מפתח לחקר ענייני ברית המועצות במהלך המלחמה הקרה, הובילו לשמועות על קשרים בין המכללה לשירותי הביון הבריטיים; הסופרת לסלי וודהד כתבה בעניין זה, ותיארה את המכללה כ"מקום התכנסות הולם לזכרים ישנים". סנט אנטוני הפכה ידועה לשמצה בעיתונות הבריטית והרוסית כ"קולג' הריגול". בדברי הימים הרשמיים של האוניברסיטה נכתב שסנט אנטוני הייתה אחת מארבע מכללות, יחד עם אול סולס, נאפילד וכרייסט צ'רץ', שעשו מאמץ משותף ליצור קשרים חיצוניים. במקרה של סנט אנטוני, המכללה יצרה קשרים רחבי היקף עם דיפלומטים ומבקרים זרים; עוד נאמר על המכללה שנהפכה "אולי למשמעותית יותר מכל התפתחות בודדת אחרת בהסתגלותה של אוקספורד לסביבה האקדמית הבינלאומית העכשווית". שמה של המכללה רומז למייסדה, ששמו, אנטונין בס, נגזר מאותו שורש לשוני. במשך זמן רב לא הובהר האם מקור שם המכללה הוא אנטוניוס הגדול או אנטוניוס מפדובה. לבסוף הוסדר העניין ב-1961, כשהמכללה קבעה לבסוף את אנטוניוס הגדול כבחירה המתאימה יותר, בשל קשריו לאחד מתחומי ההתמחות העיקריים של המכללה - המזרח התיכון והמזרח הקרוב. למרות זאת, דגל המכללה מתנוסס מדי שנה בשני ימי הקדושים כמסורת, ופסל של אנטוניוס ה"לא נכון", אנטוניוס מפדובה (המובחן בהחזקתו בילד המשיח), ניצב בבניין הילדה בס של המכללה. מבנים ושטחים בניין ראשי הבניין הראשי של המכללה נבנה בתקופה הוויקטוריאנית המוקדמת עבור אגודת השילוש הקדוש והבלתי מחולק בהוראתה של מריאן רבקה יוז, האישה הראשונה שנדרה נדרים נזיריים בכנסייה האנגליקנית מאז הרפורמה. המסדר הזמין את צ'ארלס בקרידג', אדריכל מקומי בעל שם מסוים, לתכנן את מבני המנזר. לאחר שהציע תחילה תכנון מעגלי המבוסס על הסמליות של השילוש הקדוש, בקרידג' נקט זמן מה לפני 1865 בגישה מסורתית יותר ותכנן את התוכניות למה שהוא כיום הבניין הראשי של סנט אנטוני. אמנם בתחילה היו תוכניות להרחיב את המנזר צפונה, והוקצה לכך מקום עוד בתכנון הבניין, אך בנייה נוספת מעולם לא התקיימה. המנזר נפתח לבסוף בנובמבר 1868. העלות הכוללת של הבנייה הראשונית הייתה 8,000 פאונד, סכום נכבד באותה תקופה. אומרים שכשראה לראשונה את המתחם החדש של המנזר, האדריכל ויליאם באטרפילד העיר שזהו 'הבניין המודרני הטוב ביותר באוקספורד אחרי הקולג' שלי', כשכוונתו לקיבל קולג'. קולג' סנט אנטוני רכשה את המנזר לשעבר בשנת 1950 לאחר שהוא פונה על ידי המנזר והמועדון הליפקס, שנכחו במקום בתקופה שלאחר המלחמה. הקפלה של הבניין, שמעולם לא נחנכה ומאכלסת כיום את ספריית המכללה, נבנתה בשנים 1891–1894 לפי התכנון המקורי של האדריכל צ'ארלס בקרידג' . שלושת ציורי הפאנל סביב האפסיס של הקפלה לשעבר הם מאת צ'ארלס אדגר בקרידג'. תחתית הבניין הראשי, שמשמשת כיום בתור חדר הקריאה בגולבנקיאן, שימשה בתחילה את הנזירות כחדר אוכל, תפקיד שהיא המשיכה למלא עד להשלמת בניין הילדה בס ב-1970. שנות ה-60: בניין הילדה בס לאחר שמספר תוכניות שאפתניות להגדלת המכללה בשנות ה-60, שאחת מהן תוכננה על ידי אוסקר נימאייר, נפלו בשל מחסור במימון, החליטה המכללה לרכז את מאמציה לצורכי בניית הרחבה קטנה ורכישה של נכסים סמוכים. בניין הילדה בס (שנודע אז כ-"הבניין החדש") נפתח ב-1970; בניין זה עדיין משרת את ייעודו המקורי באירוח חדר האוכל של המכללה וחדר המשותף לבוגרים וכן מספר רב של חדרי ישיבות נלווים. ההרחבה הגדולה הבאה של המכללה הגיעה ב-1993 עם השלמת בניין חדש שנועד להכיל את מכון ניסן ללימודי יפנית ואת הספרייה הבודליינית היפנית, בעוד שמקומות אירוח ודיור נוספים לא סופקו עד שבניין "המייסד" נפתח לציון המילניום בשנת 2000. שנות ה-2000: בנייני השער בתחילת המאה ה-21 לא היו התפתחוית רבות במבני המכללה עד להשלמת בנייני השער החדשים של המכללה ב-2013, המספקים כניסה ראשית חדשה למכללה ומהווים את הצד המזרחי והאחרון של החצר הראשונה של המכללה. המימון לכך הושג בחלקו על ידי פולת חדיד שנבחר למלגת כבוד בשנת 2004 ,על שירותיו הבולטים למכללה, ולכבודו נקרא חדר הישיבות של המכללה "חדר חדיד". בניין Investcorp כחלק מתוכנית הפיתוח המתמשכת שלה, סנט אנטוני הגישה בקשה לבניית מרכז חדש ללימודי המזרח התיכון. מרכז המזרח התיכון, או בניין Investcorp, תוכנן על ידי האדריכלית העיראקית-בריטית זהא חדיד; העבודה על הבניין החלה ב-30 בינואר 2013 וזה נפתח כבניין Investcorp ב-26 במאי 2015. ה"גרדיאן" תיאר אותו כ"שבלול מתכתי מתפתל שעושה כמיטב יכולתו לחתוך את שני הבניינים ההיסטוריים שביניהם מונח גופו המעוות". הוא זכה בפרס סר יו קסון בשנת 2015 עבור הבניין החדש הגרוע ביותר של השנה. חיים סטודנטיאלים ולימודים במכללת סנט אנטוני יש כ-450 סטודנטים מלמעלה מ-66 לאומים; שפתם הראשונה של כמחצית מהתלמידים אינה אנגלית. האינטרסים של הסטודנטים מיוצגים על ידי גוף נבחר, ההנהלה של איגוד הסטודנטים לתארים מתקדמים או ה-Graduate Common Room (GCR), שנבחר על בסיס שנתי בתום סמסטר הסתיו. רוב הלינה במכללה ממוקמת בשטחה, עם כ-104 חדרי שינה עם חדרי רחצה צמודים בבנייני השער והמייסד. ניתן למצוא, בשטחי המכללה או בקרבתה, חדרים נוספים בבתים ויקטוריאניים שהוסבו לצורכי מגורי המכללה. בשטחי המכללה שוכן הבר St Antony's Late Bar, הממוקם בקומת הקרקע של בניין הילדה בס עטור הפרסים ומארח סטודנטים לאורך כל השנה האקדמית. נוסף על פעילותו בתור בר, המקום מארח מסיבות נושא רבות, ערבי תרבות/אזור/מדינה, אירועי מוזיקה חיה (קונצרטים אורחים, ערבי מיקרופון פתוח, תחרויות להקות), אירועי רווחה/צדקה, אירועי טעימות ומסיבות השקה מגוונות, ועוד. אירועים שחוזרים על עצמם כוללים את Halloqueen, USA Night, Latin Bop, Balkan Night, וה-Drink the Bar Dry התלת-שנתי. ספריות ופרסומים בבניין הראשי הישן - לשעבר מנזר השילוש הקדוש אשר נבנה בשנות ה-60 של המאה ה-19 - שוכנות ספריית המכללה (כולל חדר הקריאה של גולבנקיאן) וספריית המרכז ללימודי רוסיה ואירואסיה. ספריית המכללה מחזיקה אוספים כלליים של היסטוריה מודרנית, פוליטיקה, יחסים בינלאומיים וכלכלה, אוספים על אירופה, על אסיה וכן את האוספים הלא-סלאביים על רוסיה וברית המועצות לשעבר. ברשות ספריית המכללה למעלה מ-50,000 כרכים וגליונות אחוריים של למעלה מ-300 כותרי כתב עת. כמו כן, מכילה הספרייה כמה אוספי ארכיון מהמאה ה-20, כולל עיתוני וילר-בנט. סנט אנטוני מחוברת למערכת המידע של ספריות אוקספורד (OLIS), והיא תורמת לקטלוג ספריית האיגוד המקוונת של האוניברסיטה מאז 1990. שאר הספריות באתר המכללה הן ספריית המרכז למזרח התיכון, הספרייה הבודליינית של המרכז לאמריקה הלטינית, הספרייה הבודליינית היפנית וספריית המרכז ללימודי רוסיה ואירואסיה, שהאחרונה שבהן שופצה בשנים 2008–2009 כחלק מתוכנית הבנייה וההתחדשות של המכללה. כמו כן מחזיקה המכללה אוסף נרחב של חומר ארכיוני הנוגע למזרח התיכון בארכיון המרכז למזרח התיכון, ששטחו הורחבו מאוד עם השלמת בניין סופטברידג' של זהא חדיד באמצע 2014. ספריות הלימודים האזוריים במקום ייחודיות בשטחי האוניברסיטה ולכן פתוחות בדרך כלל לכל תלמידיה, ללא קשר לשיוך למכללה; הן מחזיקות בדרך כלל באוסף רחב של מקורות שבשפתם המקורית וטקסטים נוספים שבאנגלית - שפע של חומרי מומחים וכן מומחיות ייחודיות אשר הניעו את לסלי וודהד להגיב באופן הבא: איגוד הסטודנטים לתארים מתקדמים (GCR) של המכללה מפרסם מאז 2005 כתב עת אקדמי דו-שנתי בשם St Antony's International Review, המוכר יותר בראשי התיבות שלו - STAIR. כתב העת מהווה מדיום שדרכו אקדמאים צעירים ושואפים יכולים לפרסם את עבודתם לצד קובעי המדיניות המבוססים ועמיתיהם. יתר על כן, המכללה מפרסמת עלון סמסטריאלי, "האנטוניאני", ורשומה של המכללה - דו"ח שנתי על ענייני המכללה. ספורט וחברות סביבה זו מטפחת עוד יותר על ידי חדר אוכל משותף ומועדוני ספורט פעילים לכדורגל ולחתירה, שבהם זכה מועדון המכללה בתחרויות השיט נפת'יס וכרייסט צ'רץ' בשנת 2011. דירוגים כמכללה לתארים מתקדמים בלבד, סנט אנטוני לא מופיעה בדירוג נורינגטון השנתית של האוניברסיטה. מסורות ותכונות סנט אנטוני היא מכללה לא רשמית ברובה, המחייבת ללבוש לבוש אקדמי (sub fusc) רק עבור טקסי הבגרות והסיום של האוניברסיטה. המכללה אינה מקיימת שולחן גבוה קבוע, אלא בוחרת להגיש ארוחות שולחן גבוה במספר הזדמנויות מדי שבוע לעמיתי המכללה ולאנשי אקדמיה מבקרים. סטודנטים משתתפים לעיתים קרובות בשולחן הגבוה כאשר הם מוזמנים על ידי הממונים עליהם. כמכללה לתארים מתקדמים, הסטודנטים של סנט אנטוני ממלאים תפקיד חשוב בעסקים היומיומיים של ניהול המכללה באמצעות גוף הנציגים הנבחר שלהם - איגוד הסטודנטים לתארים מתקדמים או ה-GCR. סמל המכללה סמל המכללה, שהוענק בשנת 1952, תוכנן בצורה כזו שישקף את שמה של המכללה - אנטוניוס הגדול ממצרים. האדום מייצג את ים סוף, בעוד שהזהב נבחר לשקף את חולות המדבר. דגי הבורי הושאלו מהסימן המסחרי של המייסד, בעוד שהאלמנטים בצורת T הם צלבים מסורתיים של אנטוניוס הקדוש. השפה ההרלדית המופיעה בסמל היא כדלקמן:Or on a chevron between three tau crosses gules as many pierced mullets of the field.לעיתים מוסיפים לסמל את המוטו של המכללה - 'plus est en vous'. במקרה כזה, מונח בדרך כלל המוטו על מגילה מתחת לנסך (מגן); גרסה זו של סמל המכללה נמצאת לרוב על השער של גליונות סנט אנטוני. את המוטו עצמו ניתן לתרגם מילולית כ'יש יותר בך', אם כי נהוג לרמוז על הביטוי האנגלי הבא: 'יש לך יותר ממה שנראה לעין'. ברכת אוכל סנט אנטוני היא אחת מתשע מכללות באוניברסיטה שמשתמשות בברכה הלטינית 'שתי מילים'. זוהי הברכה הפופולרית ביותר, מבחינה סטטיסטית, שנאמרת באולמות באוקספורד וגם בקיימברידג', שם היא משמשת חמישה מכללות. הברכה מוקראת בשני חלקים בארוחותיה הרשמיות של המכללה, המתקיימות שלוש פעמים בסמסטר. המחצית הראשונה של הברכה או ה-'לפני האוכל' (ante cibum, לטינית) נאמרת לפני תחילת הארוחה והשנייה, ה-'אחרי האוכל' (post cibum, לטינית), לאחר שהארוחה הסתיימה. הנוסח הוא להלן:Benedictus benedicat - "הקדוש ברוך הוא יברך" Benedicto Benedicatur - "יהי שבח לקדוש ברוך הוא"הברכה נאמרת בהתאם למסורת. עם זאת, שלא כמו ברוב המכללות באוקספורד, סנט אנטוני לא דורשת מהתלמידים שלה לעמוד ולהתייחס אל הברכה. ניתן לתרגם את המחצית השנייה של הברכה גם כ"תן ברכה על ידי הקדוש ברוך הוא". אנשים הקשורים לסנט אנטוני מנהלים המפקח הראשון של המכללה היה סר ויליאם דיקין (1950–1968), אקדמאי צעיר באוקספורד שבמלחמת העולם השנייה הפך לחייל הרפתקן ועוזרו של וינסטון צ'רצ'יל. דיקין זכה באמון של אנטונין בס ושיחק את תפקיד המפתח בהפיכת החזון שלו למרכז המצוינות שסנט אנטוני הפך. סר ריימונד קאר (1968–1987), היסטוריון נכבד של ספרד, הרחיב את המכללה ואת הסיקור האזורי שלה ופתח את שעריה לחוקרים מבקרים מכל העולם. סר ראלף דאהרנדורף (לימים לורד דאהרנדורף) (1987–1997) הגיע לסנט אנטוני לאחר קריירה מכובדת כתאורטיקן חברתי ופוליטיקאי בגרמניה, נציב אירופי ומנהל בית הספר לכלכלה של לונדון. הוא המשיך והגדיל את המכללה ופיתח את תפקידה כמקור של ייעוץ בענייני מדיניות. המפקח הקודם, סר מרק גולדינג (1997–2006), שירת בשירות הדיפלומטי הבריטי במשך 26 שנים לפני שהפך לאו"ם. מינויו הדגיש את האופי הבין-לאומי של המכללה ואת קשריה עם ממשל ועסקים. לאחר פרישתה של המפקחת החמישית של הקולג' מרגרט מקמילן באוקטובר 2017, נבחר האנתרופולוג החברתי רוג'ר גודמן כמפקח, לאחר ששימש בעבר בתפקיד ממלא מקום בין 2006 ל-2007. סר ויליאם דיקין, 1950–1968 סר ריימונד קאר, 1968–1987 סר ראלף דאהרנדורף (1987–1993), מאוחר יותר לורד דאהרנדורף, 1987–1997 סר מרק גולדינג, 1997–2006 רוג'ר גודמן, (בפועל), אוקטובר 2006 – יולי 2007 מרגרט מקמילן, 2007–2017 רוג'ר גודמן, 2017– תלמידים לשעבר בוגרי סנט אנטוני (אנטוניאנים) נחלו הצלחה במגוון רחב של קריירות; אלו כוללות סופרים, פוליטיקאים, אקדמאים ומספר רב של עובדי מדינה, דיפלומטים ונציגים של ארגונים בין-לאומיים. סטודנטים לשעבר עם קריירה כפוליטיקאים וכעובדי מדינה כוללים את גודני יוהאנסון, הנשיא ה-6 של איסלנד, את אלווארו אוריבה שהיה נשיא קולומביה בין השנים 2002–2010 ושר החוץ שלו, חיימה ברמודז. את יגאל אלון, סגן וממלא מקום ראש ממשלת ישראל, את חיים לסקוב, איש צבא ישראלי, את סגן נשיא הנציבות האירופית לשעבר וכיום שר הכלכלה הפיני אולי רן, את שרת האוצר ההולנדית ולשעבר שרת סחר החוץ ושיתוף הפעולה לפיתוח והמתאמת המיוחדת של האו"ם ללבנון סיחריד קאח, את מזכירת המדינה לשעבר של ויילס ג'ון רדווד, את נציב האיחוד האירופי לשעבר ז'אן דונדלר, את הפוליטיקאי הקנדי ג'ון גודפרי, כמו גם את גארי הארט, סנטור אמריקאי לשעבר ומועמד לנשיאות וחבר קונגרס. את טום מלינובסקי (D-NJ), עוזר שר החוץ האמריקאי לשעבר לדמוקרטיה, זכויות אדם ועבודה. גם הדיפלומט שלמה בן עמי הוא בוגר המכללה. יתר על כן, מינוש שפיק, סגן נגיד בנק אנגליה ולשעבר מנכ"ל קרן המטבע הבינלאומית, הוא אנטוניאני, וכך גם העיתונאי זוכה פרס פוליצר, תומאס פרידמן וכתב המלחמה זוכה פרס פוליצר דקסטר פילקינס. אנטוניאנים נוספים כוללים את הסופרת הפולניה אן אפלבאום, עורכת לשעבר ב"אקונומיסט"; את ריצ'רד אוונס, פרופסור רג'יס להיסטוריה מודרנית בקיימברידג'; ואת ראשיד חאלידי פרופסור בקולומביה. המכללה מונה בין בוגריה גם את השחיין דייוויס טרוואטר שזכה במדליית הזהב האולימפית, ואת ההיסטוריונית מרגרט מקמילן. אנשי אקדמיה טימותי גרטון אש, עיתונאי וסופר בענייני אירופה טאריק רמדאן, פרופסור ללימודי אסלאם עכשוויים רוברט סרוויס, היסטוריון של ברית המועצות והביוגרף של ולדימיר לנין ויוסיף סטלין אבי שליים, היסטוריון העוסק בסכסוך הישראלי-ערבי. עמר ברטוב, היסטוריון המתעסק ברצח עם בשואה; מחברם של שבעה ספרים. חברים לשעבר אלברט חוראני, מייסד-מנהל, מרכז המזרח התיכון, קולג' סנט אנטוני, אוקספורד ג'יימס ג'ול, היסטוריון, עמית (1950–1967) קישורים חיצוניים אתר האינטרנט הרשמי של קולג' סנט אנטוני אתר איגוד הסטודנטים לתארים מתקדמים (GCR) הערות שוליים