אבו מנה

אַבּוּ מֵנָה, או אַבּוּ מִינַא (בערבית: أبو مينا) הייתה עיר, מנזר ומתחם עלייה לרגל נוצרי חשוב בשלהי העת העתיקה במצרים, במרחק 45 קילומטרים דרומית-מערבית לאלכסנדריה. שרידי האתר הוכרזו על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ב-1979. מבין המבנים המקוריים שרדו מעטים בלבד, אך ניתן להבחין ביסודות של הבניינים העיקריים, כגון הבזיליקה. בעקבות פעילויות חקלאיות באזור חלה עלייה משמעותית במפלס המים, דבר שגרם למספר בניינים באתר להתמוטט או לאבד מיציבותם. בשנת 2001 הוסיפו את האתר לרשימת אתרי המורשת העולמית המצויים בסיכון. החל מ-2021 הוכנסו שיפורים למערכות ההשקיה באזור שתרמו להורדת מפלס המים וייצוב המבנים. בעקבות זאת, ועדת המורשת העולמית של אונסק"ו החליטה להסיר את האתר מרשימת אתרי המורשת העולמית בסיכון ב-2025. היסטוריה מינא הקדוש היה מרטיר שחי בשלהי המאה ה-3 או בתחילת המאה ה-4. מספר מקורות מהמאה ה-5 ותקופות מאוחרות יותר נחלקים במקצת באשר למקום קבורתו והקמת הכנסייה על שמו שהתרחשה לאחר מכן. המרכיבים החשובים בסיפור הם שגופתו נלקחה מאלכסנדריה על גבי גמל שהובל אל תוך המדבר מעבר לאגם מריוט. בנקודה מסוימת, הגמל סירב להמשיך ללכת למרות כל הניסיונות לדרבן אותו. דבר זה נתפס כאות אלוהי, ומלווי הגופה קברו אותה באותו מקום בדיוק. ברוב גרסאות הסיפור נטען שמיקום הקבר נשכח עד הגילוי מחדש הנסי על ידי רועה צאן מקומי. לפי תרגום של סינקסריום אתיופי: השמועה על סגולות הריפוי של הרועה התפשטה במהירות. הסינקסריום מתאר כיצד קונסטנטינוס הגדול שלח את בתו החולה לרועה על מנת שזה ירפא אותה. כמו כן, מסופר גם כיצד הבת מצאה את גופתו של מינא, כאשר לאחר מכן קונסטנטינוס הורה לבנות כנסייה באתר זה (בחלק מהגרסאות האחרות של הסיפור מופיע הקיסר זנון, אך ארכאולוגים הצליחו לתארך את היסודות העתיקים של המבנים לאמצע המאה ה-4). בשלהי המאה ה-4 האתר כבר היה מקום עלייה לרגל חשוב עבור נוצרים שהיו זקוקים לרפואה ונסים אחרים. במהלך שלטונו של ארקדיוס הארכיבישוף המקומי קבע שהעולים לרגל גורמים לעומס יתר על הכנסייה הקטנה. הוא כתב לקיסר האימפריה הביזנטית, שהורה על הרחבה משמעותית של המבנים, הרחבה שהייתה הראשונה מבין שלוש ההרחבות של הכנסייה שהיו עתידות להתרחש. בסוף שלהי העת העתיקה אבו מנה הפך לאתר העלייה לרגל החשוב ביותר בכל מצרים. אבו מנה נחרב על ידי הכובשים המוסלמים שהגיעו לאזור באמצע המאה ה-7. חפירות ארכאולוגיות החפירות הראשונות באתר נערכו בין 1905 ל-1907. במהלך החפירות נחשפה כנסיית בזיליקה גדולה, כנסייה סמוכה שבה ככל הנראה נשמרה גופתו של מינא, ובית מרחץ רומי. סדרת חפירות ארוכה יותר, שנערכה על ידי המוסד הגרמני לארכאולוגיה, הסתיימה ב-1998. במהלך החפירות האחרונות התגלו מתחמי מגורים גדולים עבור עולים לרגל שהיו עניים, ובמתחמים אלו היו אזורים נפרדים לגברים, נשים וילדים. מתחם גדול שהתגלה בכיוון דרום מהבזיליקה היה ככל הנראה מקום המגורים של ראש המנזר. בעקבות החפירות האחרונות הועלתה השערה שהקסנודוכיון (אזור קבלת הפנים במנזר) היה במקור בית קברות. לפי הממצאים נראה כי אגן הטבילה שהיה ליד הכנסייה המקורית עבר שלושה שלבי התפתחות. כמו כן, במקום התגלה מכבש יין, כולל חדרי אחסון תת-קרקעיים, המתוארך למאה ה-6 והמאה ה-7. קישורים חיצוניים הערות שוליים