עמק המלכים

עמק המלכים או ואדי אל מוּלוּכּ (בערבית: وادي الملوك; בקופטית: ϫⲏⲙⲉ) הוא עמק הנמצא במצרים ובו קברים אשר נבנו לפרעוני הממלכה החדשה, שליטי השושלות ה-18 עד ה-20. העמק ממוקם בנקרופוליס של תבאי בגדה המערבית של נהר הנילוס ממול תבאי (לוקסור של ימינו). העמק, אשר שימש כמקום קבורה מלכותי בין השנים 1539 לפנה"ס ל-1075 לפנה"ס, מכיל כ-65 קברי פרעונים שהתגלו. הקבורה בעמק באה ככל הנראה לתת מענה לבעיית שוד הקברים אשר נפוצה בקברים הקדומים של הפרעונים - הפירמידות. העמק מחולק בחלוקה פנימית לעמק מזרחי ועמק מערבי, כאשר מרבית הקברים המפורסמים ממוקמים בזה המזרחי. בעמק המערבי ישנו קבר אחד בלבד הפתוח לציבור הרחב והוא קברו של הפרעה איי, יורשו של תות ענח' אמון. ב 1979 הוכרז העמק על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. רקע היסטורי צורת הקבורה בתקופת טרום הממלכה החדשה מנהגי הקבורה במצרים העתיקה, עברו התפתחות שיטתית ורציפה במשך אלפי השנים של קיום השושלות השולטות. שנויים אלו נבעו בין היתר מהצורך להתגונן משודדי קברים, מהסבת מרכז כובד השלטון מאזור גאוגרפי אחד למשנהו וממודלי ריכוזיות שהתפתחו בעקבות שגשוג הממלכה. כבר בתקופת השושלות הראשונות, נחצבו קברים חשובים באבן ועליהם הקימו מבנים דמויי שולחן שנקראו מסטבה. מבנים אלו התפתחו ברבות הימים לפירמידות המצויות עד היום בסקארה בתקופה בה העיר ממפיס הייתה בירת הממלכה. לאחר מכן, אתר הקבורה הראשי עבר לגיזה ששימשה כנקרופוליס בעידן הממלכות הראשונות. בתקופה הבאה, נכרו הקברים בתבאי. בנוסף לקברים המלכותיים, נבנו כאן גם מקדשים ששימשו להכנת המת לקבורה ולהבאת מנחות שישמשו אותו בעולם הבא לאחר מותו. לקראת סיום תקופת הביניים הראשונה, בימי השושלת ה-11, כאשר מצרים הייתה עדיין מחולקת לנסיכויות מחוזיות, שורה של מלכים בשם אנטפ שמלכו בתבאי, נקברו בקברי שורה בשם סף-אל-וואבה ב-א-טארף הנמצא דרומית מזרחית לעמק המלכים. בסמוך אליהם נמצאו מקדשי מוות ששירתו את בית הקברות הזה. בסיום תקופת הביניים הראשונה ותחילת תקופת הממלכה התיכונה (שושלות 11 ו-12), עם ההבנה שקברים מפוארים מחטיאים את מטרתם ושוכניהם אינם זוכים למנוחת עולמים, כי אם להפך, הם מושכים שודדים ומטרידים לא קרואים, חלו שנויים במנהגי הקבורה של שכבת השלטון המצרית. מנתוחותפ השני , יצר לעצמו במערב דיר אל-בחרי, אזור קבורה עם מקדש, מזבח ומעבר תת-קרקעי שהוביל לתוך קבר חצוב בעומק הסלע. בהמשך, אנשי המפתח של תבאי התחילו לקבור את בני משפחתם במבנים חצובים בצלעות הגבעות עם רמפות גישה, חצרות וחדרי פולחן מעוטרים שהובילו לפירי קבורה, בגדה המערבית של הנילוס על יד מערכת הקבורה הזו, בדיר-אל בחרי, ובבתי קברות נוספים. בסוף תקופת הביניים השנייה, מלכי השושלת ה-17 נהגו להיקבר בדרה-אבו אל נאג'ה . קברים אלו כמעט לא נחקרו אולם אוזכרו בפפירוס אבוט (Abbott Papyrus), שתיעד משפטים של שודדי קברים עתיקים שנערכו בזמן השושלת ה-20. תקופת הממלכה החדשה מנהגי הקבורה של השכבה השלטת במצרים עברו התפתחות נוספת בעמק המלכים. המלכים הראשונים להיקבר בתחומי בית הקברות הזה היו תחותמס הראשון ואמנחותפ הראשון, מראשוני השושלת ה-18. כאן, לראשונה, בוצעה הפרדה של מיקום הקבר ומיקום המקדש של המלך. ישנה סברה שהעמק נבחר למטרתו, בגלל מבנה הגבעה הגבוהה ביותר (אל קורן ), המדמה פירמידה החולשת עליו. כמו כן נקשרו למקום שמות של אלים כמגניו. העמק נודע בכינויו בפי המצרים העתיקים כ"השדה הגדול" ("Ta sekhet Maat") או בשמו הארוך "בית הקברות המלכותי הכביר של מיליון שנות חיים עצמה ובריאות של פרעה, במערב תבאי". הקברים עצמם מוקמו בתחילה על הצוקים, מתחת למפלי מים שהתהוו בזמן שיטפון, כנראה משקולי קלות העיבוד של הסלע. ייתכן שהייתה גם מחשבה שהסחף שייווצר יסתיר היטב את מקום הקבר. בהחלטה על מיקום הקבר השתתף, וזיר, הפקיד הגבוה ביותר ששירת את המלך. בתקופת השושלת ה-19 והלאה, הקברים נחצבו קרוב יותר לבסיס הגבעות. תכנון ההסתרה של הקברים בעמק מיוחסת לאינני (Ineni), שהיה האדריכל של כ-4 מלכים (אמנחותפ הראשון, תחותמס הראשון, תחותמס השני, חתשפסות במשותף עם אמנחותפ השלישי). בקברו נמצאה כתובת המתארת כיצד ראה את חציבת הקבר של תחותמס הראשון כמקום ש"איש לא ראה איש לא שמע". עם זאת, לא ברור אם הקבר המדובר הוא KV20 או KV38 או שניהם. בתחילת דרכו שימש העמק גם כמקום קבורתם של אצילים נבחרים כמו גם של נשותיהם וילדיהם של הפרעונים. העובדים שחצבו את הקברים גרו בדיר אל-מדינה ובקברם נמצא תיעוד רב של אורחות חייהם. תקופת אל-עמארנה אמנחותפ הרביעי, בנו של אמנחותפ השלישי, יסד דת חדשה במצרים העתיקה יחד עם מלכתו נפרטיטי. במסגרתה הוא השמיד את כל הטקסים והפולחנים לאל אמון. הוא בנה עיר בירה חדשה באל-עמארנה ופיתח פולחן לאל אתון. זהו פולחן לאל יחיד, (פרוטו-מונותיאיזם) שונה מהסגידה לריבוי האלים שהיו מקובלים בדת של אמון. שמה של העיר בפי המצרים הקדמונים היה אַחֶתְאַתון – "האופק של אתון" (אחד מכינויו של רע, אל השמש המצרי). העיר החליפה את הבירה הישנה, נא אמון, היא תבאי. עם העברת בירת הממלכה, אמנחותפ הרביעי שינה את שמו לאחנתון. באל-עמארנה נבנה עבורו קבר מלכותי והתחילה עבודת בניה של קברים לנשותיו וילדיו. בקבר אחנאתון שנמצא באל-עמארנה, מצאו את סרקופג הקבורה המנותץ שלו. הוא נהרס כאשר הבירה נהרסה והוסטה חזרה לתבאי בימי מלכותו של תות ענח אמון. בימינו, הסרקופג שוחזר והוא נמצא במוזיאון הארכאולוגי בקהיר. סוברים שיחד עם הריסת העיר, הועברו הגופות המלכותיות מאל-עמארנה לתבאי. ייתכן שאחנאתון נקבר בעמק המלכים בתבאי בקבר שנקרא KV55. בקבר זה נמצאה מומיה שפניה הושחתו. יורשו, תות ענח אמון, שעלה לשלטון כשהיה בן 9 בלבד, ביצע בהשפעת יועצים רבי השפעה מהפכה שהחזירה את האמונה הישנה וניסתה למחוק כל זכר למהפכה של קודמו. עקב כך הוא שינה את שמו מתות ענח אתון, הוא נקבר בעמק המלכים. קברו, KV62, הוא הקבר השלם היחידי שנמצא על כל אוצרותיו על ידי הוארד קארטר ב-1922. תקופת השושלות ה-19 וה-20 מלכי השושלות הבאות, ה-19 וה-20, ובני ביתם המשיכו להיקבר בעמק. במיוחד גדול ומעוטר הוא קברו של סתי הראשון, הקבר הוא העמוק ביותר שנמצא מכל מלכי הממלכה החדשה. ניתן לבקר בו כיום. המומיה שלו נמצאה בקבר בדיר אל-בחרי ומוצגת במוזיאון הארכאולוגי בקהיר. בתקופת מלכותו של רעמסס הראשון החלה קבורת הנשים בעמק המלכות, אתר אשר הפך למקום קבורתן הקבוע של הנשים החשובות בממלכה. הקברים היוו מטרות לשודדים כבר מתקופת השושלת ה-18. תחילה, ההגנה על הקברים הייתה אי ידיעת מיקומם והסתרת הפתח שלהם. בסוף השושלת ה-18, בוצעו פטרולי שמירה בעמק. בתקופת השושלת ה-20 מעשי השוד היו תכופים ולעיתים נגרם נזק ממשי גם למומיות. לקראת סיום תקופת הממלכה החדשה (השושלת ה-21), התחילה תקופה לא יציבה במצרים. מעשי הביזה התגברו מאוד וכהני אמון, פתחו את הקברים וקבצו את המומיות בשלשה קברים כדי להגן עליהם. מאותן סיבות, הם גם סילקו את כל האוצרות. לאחר מכן העבירו את המומיות שוב למחבוא חדש, בדיר אל-בחרי, שם הן קובצו באי סדר דבר שהקשה על זיהויים העתידי. בד בבד, חלק מהקברים עברו שימוש חוזר (KV 19, KV 22 KV 24, KV 25, KV 34, KV 44, KV 45, KV 47) לקבורת אצילים לא מלכותיים. תקופות מאוחרות יותר למשך מאות שנים, העמק ננטש, עד להגעת התקופה היוונית-רומאית במאה השלישית לפנה"ס. בתקופה זו, התעוררה סקרנות תיירותית ביחס למצרים העתיקה. נמצאו כ-2000 כתובות קיר מהתקופה הזו ב-10 קברים שונים בעמק (KV1, KV2, KV4, KV6, KV7, KV8, KV9, KV10, KV11, KV15). בתקופה הביזנטית, במאה החמישית לספירה, עם התפשטות הדת הנוצרית במצרים, שימשו מספר קברים (KV1, KV2, KV4, KV8, KV9, KV15) מסתור לנזירים מתבודדים. זאת על פי כתובות שהכילו צלבים, תפילות ומזמורים. מחקר וארכאולוגיה תולדת המחקר בעמק ראשית המחקר הארכאולוגי הקדום במצרים התמקד בניסיון להבין את הסימנים שהופיעו על כרטושים, אובליסקים וכיוצא בזה. עמק המלכים עמד במרכז העניין של המחקר הארכאולוגי במצרים במשך 200 השנים הקודמות. לאור הביקוש הרב שהיה לעתיקות ומזכרות עתיקות במערב, התפתחה בו פעילות רבה של ציידי עתיקות, שיטות החפירה הראשונות היו הרסניות לקברים ולסביבתם. האירופאים רכשו לעיתים את המוצגים מאנשים מקומיים שחפרו בעמק ובסביבתו כשמטרתם להשיג ולמכור את הממצאים לכל המרבה במחיר. ב-1798 התלוותה לצבאו של נפוליאון במסעו למצרים משלחת מדעית מתוך כוונה לחקור את מצרים העתיקה. אז עלתה ההשערה שסימני החרטומים הם כתב (הכתב פוענח עם חקירת אבן רוזטה שנמצאה ב-1798 ופוענחה כ-20 שנה מאוחר יותר). אנשי המשלחת ערכו והפיקו סדרה מרובת כרכים של תוצרי עבודתם – "תיאור מצרים" (Description de l'Egypte). שני כרכים מתוכם הוקדשו לעמק המלכים. במהלך הסקר הצרפתי בוצע מיפוי של העמק ואוזכר לראשונה גם העמק המערבי (ראה כרך 2 שם). תרומה נוספת למחקר בעמק הייתה של הגרמני קארל ריכרד לפסיוס, שהתמנה על ידי מלך פרוסיה להוביל משלחת מדעית למצרים, סיני וסודאן. לעמק המלכים הוא הגיע ב-1844 וב־1858 הסתיים פרסום הספר המתאר את ממצאי המשלחת, "Denkmäler aus Aegypten und Aethiopien". הספר משמש גם כיום חוקרים של המקומות הללו. בשנים הראשונות הגיעו אירופאים רבים לאזור בהם אמנים וחוקרים (הבלשן אדוארד ליין, האמנים דייוויד וילקי, ג'ון פרדריק לואיס ו-דייוויד רוברטס, והארכאולוג ג'ון גארדנר וילקינסון) שתרמו גילויים חשובים. חלק חשוב בעבודת המחקר היה תיעוד ותיאור הציורים על הקירות של הקברים. אז, בוצע התיעוד בעזרת ציורים. לפעמים על מנת לתעד את הממצאים, גירדו את הציורים המקוריים ובכך גרמו להם נזק (למשל, בקברו של סתי הראשון). תיעוד זה הוא רב ערך כיום, כי חלק מהמקומות ניזוקו וזה המקור היחידי למראה שלהם. במחצית השנייה של המאה ה-19, התפתחה והתחזקה הגישה של שימור בניגוד לאיסוף. המשלחות נשאו אופי מחקרי מדעי. איש העסקים האמריקאי, תיאודור דיוויס , מימן משלחת של ארכאולוגיים לאזור. בין החוקרים במשלחת: הוארד קארטר שגילה את קברו של תות-ענח' עמון, KV62, אדוארד ראסל איארטון שגילה את KV55 (אולי אחנתון, אביו של המלך תות ענח' עמון?) וארתור וויגל עיתונאי וסופר שתיעד תגליות חשובות. משלחות ממדינות נוספות הגיעו לאזור ותרמו רבות לגילויים חשובים. בין היתר: ג'ובאני בטיסטה בלזוני שגילה את קברו של סתי הראשון KV17 ב-1817, גילוי המחבוא של המומיות המלכותיות ב-KV35 (קברו של אמנוחתפ השני) ב-1898, ג'יימס קוויבל שגילה את הקברים של יויא וצ'ויו ההורים של אשתו של אמנחותפ השלישי ובעצם הסבים של תות-ענח' עמון, ב-KV46. זה נחשב לקבר בעל הממצאים החשובים ביותר עד לגילויו של KV62 על ידי הוארד קארטר. ב-1995, התגלו מספר רב של מסדרונות וחדרים ב-KV5, קברם של בניו של רעמסס השני. כיום מתבצעות עבודות תיעוד הקברים על ידי צילום. עם זאת, רק 11 קברים תועדו באופן מלא. ב-1978 הוקם פרויקט מיפוי תבאי שנתמך על ידי האוניברסיטה האמריקאית בקהיר. המיזם במקורו נוצר כדי למפות באופן מקוון את עמק המלכים ובהמשך הוטלו עליו משימות נוספות. בשלב מסוים, מחוסר מימון, הוא ירד מהרשת, אולם החל מ-ינואר 2021 הוא שוב מקוון ומעודכן. הקברים מספור בעמק המזרחי, היכן שהתגלו רוב הקברים, נוהגים לציין את הקברים באותיות KV ומספר. המספר מסמל את סדר גילוי הקבר. (למשל, קבר תות ענח' אמון הוא KV62. הקברים בעמק המערבי (4 במספר) מצוינים באותיות WV. שיטת מספור זו נקבעה ב-1827 על ידי ג'ון גארדנר וילקינסון. וילקינסון כתב מספרים על הכניסה של 21 הקברים שהיו ידועים בתקופתו על פי מיקומם בעמק החל מהכניסה לעמק לכוון דרום ומערב. חוקרים נוספים אשר חקרו את העמק השתמשו בשיטות אחרות, אולם שיטת וילקינסון היא היחידה שבה משתמשים גם כיום. מבנה הקברים תיאור כללי הקברים אינם אחידים במבנם. קיימים מספר טיפוסי קברים: בסוג הראשון, השייך למלכים, ניתן להבחין במסדרון יורד כלפי מטה נחצה על ידי פירים עמוקים, מסדרונות אופקיים או מסדרונות הפונים ב-90 מעלות אחד כלפי השני, עם עמודים, שנועדו להטעות שודדים פוטנציאליים. בקצה המסדרון לעיתים בחדר דמוי כרטוש (בתקופת השושלת ה-18), הונח הסרקופג שבו שכנה המומיה המלכותית. מסביב היו חדרי אכסון שהכילו רהיטים וציוד לשימושו העתידי בחיי הנצח של המלך. המבנה התפתח במשך השנים. החדרים והמסדרונות היו מעוטרים בציורים המתארים שלבים שונים בדרכו של המת לחיי נצח וגם תמונות מחייו הארציים. הסוג השני, השייך לאצילים לא מלכים קיים מסדרון יורד כלפי מטה, מסדרון אופקי ושוב מדרגות יורדות. (למשל, KV37,KV33 ,KV46, KV32) גם קברים אלו היו מעוטרים. סוג אחר הוא "קברי פיר" שבהם הכניסה לקבר היא באמצעות פיר עמוק ולאחר מכן, יש לשכה אחת או מספר חדרים. אלו הם קברים של לא-מלכים ומאפיין אותם חוסר עטור מוחלט של הקירות. הרכיבים הארכיטקטוניים של הקברים הכניסה בדרך כלל הכניסה לקבר מתחילה במסדרון ארוך ומשופע או במדרגות או בפיר, חצובים בסלע, תלולים, פתוחים לשמיים עד לשער הראשון. בתקופה המאוחרת של השושלת ה-20, התלילות נעלמה והכניסה הייתה מישורית ורחבה יותר. הבונים התכוונו למלא את דרכי הגישה העיליים בעפר ולהסתיר את הפתח לאחר הנחת המומיה בקבר. לרוב הכניסה לא הייתה מעוטרת. מסדרונות הגישה המסדרונות שהובילו מהכניסה דרך אולם אחד או יותר עד לחדר הקבורה עצמו. הם משובצים בחדרים ובנישות בעלי תפקידים מיתיים אלוהיים. בקברים המוקדמים, המסדרונות לא היו בקו ישר, אלא הסתובבו ב-90 מעלות לפחות פעם אחת (למשל קברו של תחותמס הרביעי ב-KV43). הבונים התכוונו למלא את המסדרונות העיליים בעפר ולהסתיר את הפתח לאחר הנחת המומיה בקבר. נוהגים לכנות את דגם המבנה הזה "ציר מכופף" ("Bent Axis"). לאחר תקופת אל-עמרנה, המבנה התחיל להתיישר והכינוי שלו הוא "ציר נדחף" ("Jogged Axis") דוגמה לכך הוא קברו של חורם ח'ב, KV57. בתקופה שלאחר מכן נוצרו קברים עם מסדרון גישה ישר, והוא מכונה מבנה בעל ציר ישר ("Straight Axis"). למשל, קבר KV6 של רעמסס התשיעי ו-KV11 של רעמסס השלישי. בד בבד עם התיישרות הציר, התלילות של המסדרון פחתה ובתקופה המאוחרת של השושלת ה-20, התלילות נעלמה. לחדרים ולאולמות שמות הלקוחים מהדת המצרית כגון: "דרך המעבר של רע", "נישות המלוכה של אלוהי המערב והמזרח", "חדרי שומרי הסף". חדרים אלו היו מעוטרים בציורי אל השמש. לשכת הבאר במסדרון זה, מתוך אולם, נחצב פיר עמוק שלעיתים היה מלווה בעומק בלשכה צדדית. (KV34, KV35, KV22, KV43) בשלב מסוים הפסיקו לחצוב את הפיר אבל מקומו היה שמור. המסדרון עצמו היה מעוטר בתמונות של המלך בנוכחות ישויות אלוהיות מתוך המיתולוגיה המצרית: חתחור, איזיס, הורוס, אנוביס ואוסיריס. יש סברות שונות ביחס לתפקיד הפיר, החל מאגירת מי גשמים להגנה על הקבר וכלה בהגנה מפני שודדים. אולם המרכבות המסדרון הוביל לפתח מטויח וחסום שהוביל לאולם עם עמודים. פתח זה נפרץ עם השנים על ידי שודדים. האולם היה בן 2 עד 4 עמודים. העמודים בדרך כלל מרובעים או מלבניים. ייתכן שהאולם שימש לאחסון מרכבות המלך. תפקיד נוסף שהיה לו בזמן השושלת ה-18, היה לאפשר סיבוב הארון של המלך, שכן כאן הייתה זווית הפניה של הקבר שנבנה במבנה של 90 מעלות. מהאולם עם העמודים עד לחדר הקבורה היו בין אחד לשני מסדרונות. בקירות קיימות מגרעות שאפשרו להכניס קורות אולי על מנת להקל על נשיאת הסרקופג. חדר הקבורה זהו החדר החשוב ביותר. הוא תמיד (עם יוצא מהכלל אחד) היה המעוטר ביותר. קירות החדר היו חלקים ומטויחים לפני שציירו על קירותיו. בשטח מונמך בקצה החדר או במרכזו, הונח הסרקופג. לפעמים המומיה הונחה בבור עם או בלי ארון. מסביב נבנו גומחות להכלת אלמנטים טקסיים הקשורים במומיה. חדרים צדדיים החדרים היו מסופחים לאולם המרכבות או לחדר הקבורה. הם יועדו לאחסון מזון מנחות וציוד קבורה. כמו כן היו מאוחסנים בהם חפצי פולחן שונים. סוג אחד של פריטים שנמצאו לרוב, הם צלמיות קטנות בשם אושבטי, הן הציגו דמויות שונות שיעזרו למלך בחיים שאחרי החיים, כגון: עובדים שונים שישרתו את המלך, כוהנים, דגמים של מבנים נחוצים, ועוד. על הצלמיות היו כתובות הלקוחות מספרי הדת. צלמיות רבות, נלקחו על ידי החוקרים ומוצגות במוזיאונים גדולים בעולם. חדרי האוצר נמצאו לאחר חדר הקבורה ואחסנו ציוד שהיה מיועד לשימושו של הנפטר בחי הנצח. בין החפצים היו פריטים שהיו בשימוש המלך בימי חייו ופריטים שנבנו במיוחד עבורו, לשימוש בעולם הבא. בין החדרים ובין המסדרונות, היו שערים שאותם ניתן היה לנעול. התפאורה רובם של הקברים של המלכים עוטרו בטקסטים ובציורי תמונות הלקוחים מעולם הדת. רק הקברים המלכותיים היו מעוטרים. הקברים של בני אצולה רגילים לא עוטרו כלל. הקברים של המלכים הראשונים שנקברו בעמק, עוטרו בתמונות מתוך אמדואת ("ספר העולם שמתחת") המתאר את מסעו של אל השמש במשך 12 שעות הלילה. החל מתקופת חורם ח'ב, בסוף השושלת ה-18, התחילו לעטר את הקברים מתמונות מספר השערים המתאר את אל השמש עובר דרך שנים עשר השערים של הלילה ומבטיח מעבר בטוח למלך. בתקופת השושלת ה-19, עיטרו את הקברים בציורים מתוך ספר המערות (Book of Caverns) שחילק את העולם למערות ובהם אלים ומתים ומצפים לאל השמש שיבוא ולהחזיר אותם לחיים. בקברו של רעמסס השלישי מוצאים תמונות מספר האדמה (Book of the Earth) שבו העולם התחתון מחולק לארבעה חלקים ושיא התהליך הוא כאשר נאונט מושכת את הדיסק של השמש מן האדמה.התקרות מעוטרות בתמונות מספר השמיים המתאר את מסע השמש בלילה. רשימת הקברים העמק המזרחי מתוך 65 הקברים שנתגלו, רק 24 נחפרו עבור מלכים. כל היתר נחפרו עבור בני משפחת המלוכה ובכירים אחרים. עם זאת הקברים הלא מלכותיים נבנו בעיקר בתקופת השושלת ה-18 ופחתו מאוד בתקופת השושלות ה-19 וה-20. העמק המערבי בעמק המערבי נמצאו רק ארבעה מקומות קבורה: רישום מקום הקבורה הידוע של המלכים בטבלה זו ניתן למצוא היכן קבור כל מלך (בלבד). כמו כן, רואים שרק 33 קברים, מתוך ה-65 שהתגלו, אכן שיכנו מלכים. אפשר להתרשם שאין הרבה מלכים שלא נודע מקום קבורתם. אבל עדיין יש הרבה מחקר שניתן לבצע בעמק. מבנה גאוגרפי וגאולוגי עמק המלכים ממוקם בגדה המערבית של הנילוס, הוא מורכב משני עמקים, מערבי ומזרחי. כוונם הכללי הוא צפון מזרח. העמק משתרע על פני כ-300 מ' הוא חוצה רמה שנוצרה על ידי משקעים של אבן גיר ומרבצים של חוואר ופצלים. גשמים עזים בתקופת הפלייסטיקן חרצו עמקים ברמה ונקזו את המים לעמק הנילוס. איכות אבן הגיר משתנה, מחומר קשיח ביותר לחומר פריך. המרבצים בדרך כלל, הם רכים למדי. בהתאם לכך, תנאי העבודה של הבנאים השתנו בין הקברים השונים. הארכיטקטורה של הקברים הושפעה מתנאי השטח ולפעמים נוצר הצורך לשנות את תוכנית הקבר תוך כדי עבודה. הפצלים רכים במיוחד ונוטים לספח מים ולהתנפח. בעבר נוצרו נזקים לקברים מסוימים עקב כך. בשטח מוטבעים סלעי צור קשים ושחורים. נראה שהבנאים השתמשו בהם לעבודת החציבה. בכל אופן, ברור שמתחתם לא נבנה דבר. בנוסף, אף על פי שיש מעט מאוד גשם באזור זה של מצרים, במשך אלפי השנים שעברו, בעקבות סערות ברקים היו שיטפונות פתע (לפחות 7) שהציפו את העמק ודרדרו קרקע ואבנים ובכך סתמו וכיסו קברים שונים. למעשה נראה שהעמק בימי השושלת ה-18 היה נמוך יותר בכ-5 מטרים יחסית לעמקו הנוכחי. כלומר קברים מאוחרים יותר נחפרו בתוך הסחופת בעוד שהראשונים נחצבו בסלע המקורי. (כך למשל מסבירים את מציאת קברו של תות ענח' אמון השלם - כיון שמיקומו היה בנקודה שצברה תילים של סחופת ולכן נסתתר מעין שודדים אפשריים). ראו גם Kv55 תות ענח' אמון הווארד קרטר ההיסטוריה של מצרים העתיקה פרעוני מצרים אגיפטולוגיה קישורים חיצוניים מיזם המיפוי של עמק המלכים ותבאי עפרי אילני, ארכיאולוגים מצרים מזהירים מהרס עמק המלכים, באתר הארץ, 20 באוגוסט 2009 מייקל סלאקמן, "מומיות כבר לא מוצאים שם", באתר הארץ, 3 ביולי 2006 עמק המלכים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מצרים העתיקה מקוונת אנטף I (אנגלית) https://madainproject.com/tombs_in_valley_of_the_kings https://www.worldhistory.org/Egyptian_Religion/ הערות שוליים