Ekvadora

Ekvadoras Republika (spāņu: República del Ecuador, izrunā: /reˈpuβlika ðel ekwaˈðor/) ir vidēji attīstīta daudznacionāla (vietējā izpratnē) valsts Dienvidamerikas rietumos — Klusā okeāna piekrastē. Ziemeļos tā robežojas ar Kolumbiju, dienvidos ar Peru, bet no rietumiem to apskalo Klusais okeāns. Ekvadorai pieder Galapagu salas, kas atrodas Klusajā okeānā apmēram 1000 km no cietzemes. Pazīstama ar saviem lauksaimniecības produktiem (banāni). Naftas ieguves valsts. Ekvadoras oficiālā valoda ir spāņu valoda, kurā runā aptuveni 93% valsts iedzīvotāju, bet arī tiek atzītas trīspadsmit vietējās valodas. Ekvadoras platība ir 283 561 km2, un iedzīvotāju skaits sasniedz 15,6 miljonus (2014). Valsts nosaukums tulkojumā no spāņu valodas nozīmē "ekvators". Tas ir saistīts ar to, ka ekvators šķērso šo valsti 25 kilometrus uz ziemeļiem no galvaspilsētas Kito. Ekvadora ir Amerikas valstu organizācijas, Nepievienošanās kustības un OPEC dalībvalsts. Vēsture Ekvadoras teritoriju pirms eiropiešu ierašanās apdzīvoja dažādas Amerikas pamatiedzīvotāju kultūras. Senākās liecības par cilvēku klātbūtni datējamas ar vairāk nekā desmit tūkstošiem gadu p.m.ē. Pirmie iedzīvotāji nodarbojās ar medībām un vākšanu, bet vēlāk izveidojās attīstītas zemkopības un keramikas tradīcijas (Valdivjas, La Tolitas, Kanjari un citas kultūras). 15. gadsimtā Inku impērija pakāpeniski iekļāva mūsdienu Ekvadoras teritoriju savā sastāvā, taču vietējās tautas, piemēram, kanjari un kara, saglabāja daļu savas autonomijas. 18. gadsimta beigās un 19. gadsimta sākumā pieauga neapmierinātība ar Spānijas koloniālo varu. 1810. gadā Kito pilsētā tika pasludināta pirmā neatkarīgā valdība Dienvidamerikā, tomēr sacelšanos apspieda. Galīgā atbrīvošanās no Spānijas notika 1822. gadā, kad Antonio Hosē de Sukre vadītās revolucionāro spēku armijas uzvarēja Karabobo un Pičinčas kaujās. Ekvadora pievienojās Lielkolumbijai, kurā ietilpa arī mūsdienu Kolumbija, Venecuēla un Panama. 1830. gadā Ekvadora izstājās no Lielkolumbijas un kļuva par neatkarīgu republiku ar Kito kā galvaspilsētu. Valsts vēsturi iezīmēja biežas valdību maiņas, reģionālisms un konflikti starp liberāļiem un konservatīvajiem. No 1832. līdz 1839. gadam tika slēgti vairāki līgumi ar Peru, tomēr robežstrīdi saglabājās līdz 20. gadsimtam. 20. gadsimtā Ekvadorā bieži notika militāri apvērsumi un autoritāru valdību periodi. 1941. gadā karš ar Peru noveda pie būtiskiem teritorijas zaudējumiem, kas tika formalizēti ar Rio de Janeiro līgumu. 1960.–1970. gados sociālekonomiskās problēmas, nevienlīdzība un politiskā nestabilitāte kavēja valsts attīstību. 1972. gadā naftas atradņu izmantošana kļuva par galveno valsts ienākumu avotu, bet vienlaikus palielināja korupciju un atkarību no resursu eksporta. 1999. gadā valsti skāra finanšu sabrukums, pēc kura 2000. gadā kā oficiālā valūta tika ieviests ASV dolārs . 2007. gadā prezidents Rafaels Korrea sāka īstenot kreisi orientētas reformas, palielinot valsts lomu ekonomikā. Mūsdienās Ekvadora ir prezidentāla republika ar daudzveidīgu ekonomiku, kas balstās uz naftas eksportu, lauksaimniecību (banāni, kakao, kafija) un tūrisma nozari. Iedzīvotāji Ekvadoru, tāpat kā citas Andu zemes, iekaroja Spānija, un tikai 19. gadsimtā tā ieguva neatkarību. Karos ar Peru 1904. — 1942. gadam Ekvadora zaudēja lielu daļu no savas teritorijas. Atšķirībā no citām Dienvidamerikas valstīm 25% Ekvadoras iedzīvotāju ir indiāņi — kečvi. Pārējie 65% ekvadoriešu ir eiropiešu un indiāņu pēcnācēji. Lielākā daļa iedzīvotāju sazinās kečvu valodā. Ekvadora ir visbiezāk apdzīvotākā Dienvidamerikas valsts — apdzīvotības blīvums ir 48,5 cilvēki uz km2. 16. gadsimta trīsdesmitajos gados reģionu pakļāva Spānijas konkistadori Fransisko Pisarro un Sebastians de Belalkasars. Pēc asiņainām cīņām un vietējo tautu pretestības tika izveidota Kito Audiencia, kas bija daļa no Peru vicekaralistes, vēlāk Jaunās Granādas vicekaralistes. Koloniālajā laikā ekonomikas pamatā bija lauksaimniecība (kvieši, mieži, lopkopība) un sudraba ieguve, kā arī Amerikas pamatiedzīvotāju un afrikāņu vergu darbs. Administratīvais iedalījums Ekvadoras administratīvo iedalījumu veido 24 provinces (spāņu: provincias). Visas provinces sīkāk tiek iedalītas 221 kantonos. Pēc platības lielākā province ir Pastasas province (29 641,37 km²), bet mazākā province — Kanjaras province (3146,08 km²). Pēc iedzīvotāju skaita lielākā province ir Gvajasas province (3 645 483 iedzīvotāji), bet mazākā province — Galapagu province (25 124 iedzīvotāji). Ekonomika Ekvadoras ekonomika ir astotā lielākā Latīņamerikā un laika posmā no 2000. līdz 2006. gadam piedzīvoja izaugsmi vidēji par 4,6% gadā. No 2007. līdz 2012. gadam Ekvadoras IKP pieauga par 4,3% gadā, kas saskaņā ar ANO Latīņamerikas un Karību reģiona ekonomikas komisiju (ECLAC), bija virs vidējā Latīņamerikas un Karību reģiona rādītāja, kas bija 3,5%. Ekvadora izaugsmi spēja saglabāt arī krīzes gados. 2009. gadā Ekvadoras Centrālā banka (BCE) publiskoja 2010. gada izaugsmes prognozi 6,88%. 2011. gadā IKP pieauga par 8% un bija trešais augstākais Latīņamerikā aiz Panamas un Argentīnas. Starp 1999. un 2007. IKP divkāršojās, sasniedzot 65 490 miljonus ASV dolāru (BCE dati). Atsauces Ārējās saites Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Ekvadora. Encyclopædia Britannica raksts (angliski) Brockhaus Enzyklopädie raksts (vāciski) Mūsdienu Ukrainas enciklopēdijas raksts (ukrainiski) Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski) Encyclopædia Universalis raksts (franciski) Katoļu enciklopēdijas raksts (angliski) Enciklopēdijas Krugosvet raksts (krieviski) BBC valsts profils (angliski) The World Factbook informācija Arhivēts 2007. gada 12. jūnijā, Wayback Machine vietnē. (angliski)