Vysoká škola umeleckopriemyselná v Prahe

Vysoká škola umeleckopriemyselná v Prahe (UMPRUM, predtým VŠUP v Prahe, neoficiálne často tiež iba VŠUP) je verejná vysoká škola so študijnými odbormi maľby, sochy, ilustrácie a grafiky, architektúry, odevného, textilného, produktového i grafického dizajnu, fotografie, keramiky a porcelánu. Dejiny Založenie Založená bola v roku 1885 ako Umelecko-priemyselná škola v Prahe (UPŠ). V dobe svojho vzniku bola prvou a jedinou štátnou umeleckou školou v Čechách. Jej úlohou bolo podľa zakladacej listiny „vychovanie v umení zručných síl pre umelecký priemysel a vycvičenie učiteľských síl na vyučovanie umeleckopriemyselné a pre učiteľstvo kreslenie na školách stredných“. Bola členená na trojročnú všeobecnú školu, na ktorú nadväzovali troj- až päťročné odborné a špeciálne školy s odbormi architektúra, sochárstvo, kresba, maľba, spracovanie kovov, rezbárstvo, maľba kvetín, textil. Profesorský zbor bol vyberaný z popredných osobností českej kultúry. Prvým riaditeľom školy bol architekt František Schmoranz mladší, v pedagogickom zbore pôsobili oi František Ženíšek (1885 – 1896), Jozef Václav Myslbek (1885 – 1896), Jakub Schikaneder (1885 – 1923), Celda Klouček (1887 – 1917), Felix Jenewein (1858 – 1927), Antonín Helméssen, Karel Vítězslav Mašek alebo Emanuel Krescenc Liška. Medzi prvých absolventov patrili Arnošt Hofbauer, Emanuel Novák, Jan Minařík, František Xaver Harlas alebo Jaroslav Špillar, ďalej to boli Ján Preisler, Stanislav Sucharda, Josef Mařatka, Vojtech Preissig, František Kobliha a Bohumil Kafka. Prvými absolventkami boli Anna Boudová-Suchardová v roku 1893 a roku 1894 Emilie Krostová, ktorá po roku 1900 na škole tiež učila. V roku 1896 bolo posilnené postavenie Akadémie výtvarných umení (AVU) jej zoštátnením, UPS opustila časť pedagogického zboru a škola sa orientovala predovšetkým na užité odbory. Novým riaditeľom sa stal architekt Jiří Stibral (1886 – 1920), v pedagogickom zbore pôsobili Stanislav Sucharda, Ján Preisler, Karol V. Mašek, Alois Dryák, Ladislav Šaloun a Ján Kotěra, ktorý presadzoval „jednotu výtvarnej kultúry a tvorby moderného slohu“. Secesia Na prelome storočia sa UPŠ stala jedným z centier secesného hnutia, inšpirovaná jeho úspechmi na sklonku 19. storočia. A tak škola reprezentovala české umenie na svetovej výstave v Paríži v roku 1900, kde získala prestížnu Grand Prix. K novej generácii študentov na začiatku 20. storočia patrili budúci predstavitelia českého kubizmu a medzivojnovej avantgardy – Josef Čapek, Václav Beneš, Josef Gočár, František Kysela, Bohumil Kubišta, Otakar Novotný, Linka Procházková, Ján Václav Šáchová, Emilia Paličková, Jaroslav Rössler[chýba zdroj] a Pravoslav Kotík. ČSR V roku 1918, po vzniku ČSR, sa UPŠ síce nepodarilo získať postavenie „Vysokej školy dekoratívneho umenia“ o ktorý sa usilovala, napriek tomu ale posilnila svoju autonómiu. Od roku 1920 ju viedol volený rektor a do jej zboru prišli nové umelecké osobnosti – Pavel Janák, František Kysela, Jaroslav Horejc, Vroclav Hugo Brunner, Helena Johnová. Ďalej historici umenia Antonín Matějček [chýba zdroj], Václav Viliam Štech a Jaromír Pečírka. V prvých rokoch samostatného štátu škola usilovala o vytvorenie „nového národného slohu“, stále ale založeného na ornamente v tradícií art deco („dekoratívne umenie“, pokračovanie secesie, s teoretickými manifestmi zo začiatku storočia). V roku 1925 reprezentovala Československo na Medzinárodnej výstave dekoratívneho umenia v Paríži, kde sa jej dostalo oficiálneho uznania, ale aj kritiky z pozícií európskej avantgardy. Pod silnejúcim medzinárodným vplyvom sa koncom dvadsiatych rokov škola začala orientovať na konštruktivizmus a funkcionalizmus. Nemeckým Bauhausom bol silne ovplyvnený architekt Otakar Novotný. K absolventom medzivojnovej doby patrí okrem iného Jan Bauch, Cyril Bouda, Karel Černý, Toyen[chýba zdroj], František Foltýn, Ľudovít Fulla[chýba zdroj], Mikuláš Galanda, František Gross, František Hudeček, Josef Kaplický, Antonín Kybal, Zdeněk Sklenář, Ladislav Sutnar, Karel Svolinský, Jiří Trnka a Ladislav Zívr. Okupácia a po vojne V roku 1942, po atentáte na Reinharda Heydricha, bola škola nútená opustiť svoju budovu a presťahovala sa do Bartolomejskej a na Karlovo námestie. Po uzavretí vysokých škôl v roku 1939 škola do konca druhej svetovej vojny nahradila AVU. Tým si tiež posilnila svoje postavenie a tak zákonom z roku 1946 získala nový status a názov Vysoká škola umeleckopriemyselná (VŠUP). O rok neskôr, v roku 1947 bolo štúdium predĺžené na päť rokov, s ateliérmi katedier použitej architektúry, použitej maľby, použitej grafiky, textilu a odevníctva, použitej plastiky, sklárstva, porcelánu a keramiky. Po februári 1948 Po komunistickom puči v februári 1948 sa aj škola podrobila vplyvu ideového a politického dogmatizmu. Noví pedagógovia sa podriadili socialistickému realizmu. Napriek tomu si remeselné odbory – textil, sklo, kov, keramika – podržali svoju úroveň. A v päťdesiatych rokoch sa v zbore objavili významné osobnosti ako Adolf Hoffmeister, Arsén Pohribný či Josef Wagner. Medzi absolventmi boli okrem iného Jiří Balcar, Milena Korousová-Bartová, Milan Grygar, Ján Hladík, Jenny Hladíková, Věra Janoušková, Vladimír Janoušek, Jiří John, Čestmír Kafka, Eva Kmentová, Stanislav Kolíbal, Vladi Melicharová, Květa Pacovská, Zdeněk Palcr, René Roubíček, Karel Šafář, Adriena Šimotová, Jitka a Květa Válovej či Olbram Zúbok. Úspechom školy bolo aj ocenenie československého pavilónu na Expo 58 v Bruseli. V šesťdesiatych rokoch bolo štúdium predĺžené na šesť rokov, intenzívny rozvoj zaznamenali najmä umelecko-remeselné odbory, zriadená bola tiež katedra priemyselného dizajnu na skoršej zlínskej Škole umenia, pripojenej k VŠUP v roku 1959. Po roku 1968 Tzv. „konsolidácia“, pod vplyvom politickej „normalizácie“, začiatku sedemdesiatych postihla aj školu. Odišiel rad osobností, na ktorých stála jej úroveň – medzi nimi František Muzika, Adolf Hoffmeister, Antonín Kybal, Karel Svolinský a Jiří Trnka. Školu viedli konformní stranícki funkcionári na čele s rektorom Jánom Simotom (1973 – 1985) a jeho nasledovníkom Jánom Mikulom. Súčasnosť Po novembri 1989 bola škola reorganizovaná. V súčasnej dobe (2020) sa skladá z šiestich katedier: architektúry, dizajnu, voľného umenia, úžitkového umenia a grafiky. Na šiestej katedre sa vyučujú dejiny umenia a estetiky. Celkom je na škole 23 ateliérov, ktoré sú vedené rešpektovanými odborníkmi. Ateliér architektúry I – vedúci Andrew Kiel Ateliér architektúry II – vedúci Eva Franch i Gilabert, (do roku 2021 Ivan Kroupa) Ateliér architektúry III – vedúci Imrich Vaško Ateliér architektúry IV – vedúci Roman Brychta Ateliér priemyselného designu – vedúci Ivan Dlabač Ateliér dizajnu nábytku a interiéru – vedúci Roman Vrtiška a Vladimír Žák Ateliér produktového designu – vedúci Michal Fronek a Jan Němeček Ateliér voľné umenie I (býv. sochárstvo) – spoluvedenie Dominik Lang, Amálie Bulandrová, Kateřina Žák Konvalinová Ateliér voľné umenie II (býv. maľba) – vedúca Lenka Vítková Ateliér voľné umenie III (Ateliér Umenie a technológie) – vedúca Žil Julie Vostalová Ateliér voľné umenie IV (Photography and Transmedia Perspectives) – vedúci Jiří Thýn Ateliér s hosťujúcim umelcom – vedúca Sláva Sobotovičová Ateliér skla – vedúci Rony Plesl Ateliér keramiky a porcelánu – vedúca Milan Pekár a Tereza Sluková Ateliér KOV (Koncept-Objekt-Význam) – vedúci Tadeáš Podracký Ateliér módnej tvorby – vedúci Pavel Ivančic Ateliér designu odevu a obuvi – vedúca Simona Rybáková Ateliér textilu – vedúca Linda Kaplanová Ateliér ilustrácie a grafiky – vedúci Juraj Horváth Ateliér grafického dizajnu a vizuálnej komunikácie – vedúci Petr Krejzek Ateliér tvorby písma a typografie – vedúci Filip Kraus Ateliér animácie a filmu – vedúci Jan Drozda, Michaela Režová Ateliér grafického dizajnu a vizuálnej komunikácie – vedúca Zuzana Lednická Ateliér grafického dizajnu a nových médií – vedúci Petr Babák Ateliér fotografie II – vedúca Alena Kotzmannová Ateliér design a digitálne technológie – vedúci Jan Netušil Na čele školy stál v rokoch 2011 až 2019 architekt Jindřich Smetana, od februára 2019 ho nahradil profesor Jindřich Vyberal. K dnešným absolventom a pedagógom patria architekti Eva Jiřičná, Ján Kaplický a Tomáš Pilař (architekt), dizajnéri Bořek Šípek a Dominika Nell Applová, výtvarníci Adriena Šimotová, David Čierny, Kurt Gebauer, Jiří Černický, Václav Cigler a Jaroslav Róna, grafici Zdeněk Ziegler a Klára Kvízová, typograf František Štorm, autori animovaného filmu Jiří Barta, Pavel Koutský a Michaela Pavlátová, teoretici Jozef Hlaváček a Ján Marius Tomeš. Budova školy Budova školy bola vystavaná v rokoch 1882 – 1885 podľa projektu Františka Schmoranza mladšieho a Jána Machytku, bezprostrednými vzormi boli výtvarné Akadémie v Paríži a vo Viedni. Pôvodne škola využívala len krídlo na Alšovom nábreží, trakt do námestia slúžil Maliarskej akadémii. Na Mikulandskej ulici v Prahe bola zrekonštruovaná bývalá stredná škola na Technologické centrum UMPRUM, kam bolo presťahované dielenské zázemie školy a niektoré ateliéry. Názov Vysoká škola umeleckopriemyselná (VŠUP) sa niekedy označuje skratkou UMPRUM. Rovnakú skratku však mnoho ľudí používa aj pre Umeleckopriemyselné múzeum (UPM). Ani v jednom prípade však nejde o oficiálnu skratku a nebolo to tak ani v minulosti. Referencie Literatúra Martina Pachmanová, Markéta Pražanová: Vysoká škola umelecko-priemyselná 1885-2005 - Academy of Arts, Architecture and Design in Prague, VŠUP, Praha 2005, ISBN 80-86863-09-3 Iné projekty Commons ponúka multimediálne súbory na tému Vysoká škola umeleckopriemyselná v Prahe Externé odkazy Domovská stránka VŠUP Zdroj Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vysoká škola uměleckoprůmyslová v Praze na českej Wikipédii.